277 



telefoiikorrespondeiis ar ock, säsom redan under tredje, 

 ijerde och sjunde punkterna framhällits, att förvänta mellau 

 särskildt länets mellersta skärgärd och Göteborg. Erfaren- 

 heten bar dessutom redan Magalagt att statens telefonverk 

 har att emotse ett vida större antal abonnenter i den mel- 

 lersta delen af länet, an som nägonsin kan vara att förvänta 

 i den norra delen deraf, hvadan skälen för den förras till- 

 godoseende äfven ur statens telefonverks synpunkt mäste 

 vara att föredraga. 



10:0. 

 Bebofvet af statsanslagets beviljande utan vilkor 



om bidrag frän orten tili täckande af en 

 fjerdedel af anläggningskostnaden. 



Säsom af Orosts och Tjörns Fiskeriförening framhällits> 

 böra föreningslinierne mellan central- och vexlingsstationerne 

 bekostas af staten utan vilkor om byggnadsbidrag frän or- 

 terne*). Fasthällandet af ett slikt vilkor för tili en början 

 Bohuslän skulle icke allenast utgöra ett hinder för statens 

 telefonväsendes utveckling i tillräcklig omfattning, utan äfven 

 innebära allvarliga betänkligheter ur allmän telefonpolitisk 

 synpunkt. Den ort, som fätt bidraga tili de för densammas 

 telefouväseude nödiga föreningsliniernes utförande, skulle helt 

 visst genom sina riksdagsmän päyrka samma vilkor äfven 

 för öfriga orter, hvarigenom betänkliga svärigheter skulle 

 beredas regeringen vid utverkandet af statsanslag för tele- 

 fonväsendets utveckling utan sädant vilkor. Hade emellertid 

 vid 1889 ärs riksdag slikt vilkor varit fästadt vid det da 

 äskade telcfonanslagets beviljande, hade propositiouen derom 

 helt säkert icke bifallits; men hade sädant dock skett, da 

 hade ätminstone icke alla orterne uppfylt vilkoret, hvadan 

 ju ät dessa orter gifvits ett siags veto mot genomförandet 

 af det telefonförslag, som regeringen framlagt. Att statens 

 telefonverk deremot beredes de nödiga inkomsterna af de 



*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1889, sid. 45—47; 1890, sid. 

 70—71. (TJtcj. anm.) 



