49 



görande af dessa rika tillgängar bar eii är frän är stegrad 

 verksamhet visat sig inom länets skärgärd, dels genom ökad 

 handel och sjöfart i och för den färska varans försäljning 

 säväl inom som utom landet, dels genom den stora industri, 

 som uppstätt inom skärgärden för rävarans förädling och 

 konservering eller för hennes tillgodogörande för landtbru- 

 kets och andra näringars behof, der den ej kunnat försäljas 

 färsk eller beredas tili föda. Att denna handel och indu- 

 stri bar medfört ekonomiska fördelar, icke blott för de di- 

 rekta utöfvarne häraf, utan äfven och icke minst för sjelfva 

 fiskarbefolkningen, är alldeles pätagligt*). Den utveckliiig 

 af skärgärdens näringslif, som sälunda visat sig, och hvilken 

 varit tili gagn för alla samhällsklasser derinom, bar skett 

 icke genom konstlade medel utan säsom en naturlig följd 

 af allmänna ekonomiska lagar och tili största delen genom 

 befolkningens egen omtanke med nödigt biträde af kapitaler. 

 Denna nydanade industri har naturligtvis ännu icke 

 nätt den höjd, hvartill den hör kunna stiga. Gränsen här- 

 för är knappast beroende pä tillgäng af rävaran, hvilken i 

 viss mon kan sägas vara outtömlig, utan beror gifvetvis pä 



*) sä syntes vara förhällandet äfven under den sorgligt ryktbara 

 sillfiskeperiod, som tog sin början med vintern 1747 — 1748 ocli slutade med 

 viütern 1808 — 1809, da först periodens upphörande med deraf följande elände 

 visade, hur det i verkligheten stod tili med den lysande bild, skärgärden 

 under perioden företedde. Af en skärgärdsbo, som med egna ögon sett bade 

 det ena och andra, mä följande ord här anföras tili sakens belysande: „Den 

 som för tjugufem är sedan säg bohuslänska skärgärden och nu ater fär se 

 densamma, skall knappast kunna afhälla sig frän tärar. Den erbjöd da en 

 präktig anblick. Ur sjelfva hafvet stego kostsamma murar och pälverk, 

 hvarpä hvilade vidsträckta salterier och trankokerier ; längre frän stranden 

 säg man rika magasiner och driftiga verkstäder ; öfverst präktiga karakters- 

 byggningar samt tusentals fiskarstugor och arbetares boningar. Man säg 

 Stränderna vimla af raenniskor och hafvet fladdra af segel; man säg hvarje 

 uatt utefter heia kusten den präktigaste Illumination, som frän fönstren och 

 de pä bryggorna blossande lamphusen mängdubblades mot de vuUande vä- 

 gorna. AUt var lif och rörelse, och förtjensterna räknades i tunnor guld. — 

 Nu ser man af all denna herrlighet intet mer an blotta ruinerna ; endast 

 här och der finner man en lutande koja, som i likhet med en förfallen graf- 

 värd väcker en sorglig känsia äfven hos den fremmande äskädaren." (Lu\D- 

 BECK, 0., Antekningar rörande Bohuslänska Fiskerierna, i synnerhet Sill- 

 fisket. Götheborg 18ü2, sid. 42—43). (Uig. anvi.J 



