95 



egenskap i flera fall egde att pröfva och godkänna, künde 

 han mäDgen gäng komma i en falsk ställning, da han, efter 

 att i sin egenskap af landstingets ordförande hafva funnit 

 sina der försvarade meningar och förslag rörande länets 

 angelägenheter underkända af tingets pluralitet, skulle i sin 

 egenskap af landshöfding se sig föranläten att vägra fast- 

 ställelse af tingets beslut, äfven om goda skäl för en sädan 

 ätgärd künde finnas. Missförständ och misstydningar künde 

 härigenom lätt framkallas; och härtill komme vidare, att 

 det vore stridande mot audan i vär lagstifning att samma 

 ärende i tvä instanser handlades och pröfvades af samma 

 person. 



Utskottet delar fortfarande denna komiterades uppfatt- 

 ning och vidhäller tillika sin tillförene uttalade äsigt, att 

 ett läns höfding, i denna sin egenskap närvarande och upp- 

 trädande i landstinget, kan pä ett längt mera verksamt satt 

 ingripa i dess förhandlingar och främja förslag, dem han 

 finner gagneliga för länet, an derest han är satt att frän 

 ordförandeplatsen, med den mera passiva ställning, detta 

 medför, leda tingets förhandlingar. 



Slutligen häller utskottet, likasom utskottet vid sistlidne 

 riksdag, före att, da landstingens nuvarande sammansättning 

 torde erbjuda füll trygghet för lämpligheten af ett val inom 

 deras egen krets och förslaget derjemte tili en viss grad 

 innebär ett förverkligande af den princip af kommunal sjelf- 

 styrelse, hvarä jemväl landstingsförordningen hvilar, tiden 

 kan anses vara inne för en förändring i den af motionären 

 angifna riktning. 



Pä grund af hvad sälunda blifvit anfördt, fär utskottet 

 hemställa *), 



att Riksdagen, med bifall tili herr Ljungman's 

 motion, ville för sin del antaga följande 



*) ütskottets hemställan fdredrogs i Riksdagens bada kamrar den 12 

 mars 1892 och bifölls dervid i den Andra, man afslogs i den Första Kam- 

 maren. (Utg. anni.) 



