102 



I Första Kammaren anmärktes, att ätskilligt i de bila- 

 gor, som jag vidfogat min motiou, icke skulle vara affattadt 

 med tillräcklig mjukhet i formen; och det vill jag i viss 

 mon gä in pä. Men det ligger i sakens natur, att sä mäste 

 vara förhällandet, enär den knappt tillmätta tiden icke med- 

 gifvit ett utförligt referat af äsyftade fakta, utan det varit 

 nödigt att med anväudande af blott nägra fä ord skildra 

 verkligheten. 



Ty om en person har ett revisionsuppdrag och utan 

 vidare helt kort anmärker, att tili exempel kassabalans före- 

 finnes och vanvärd egt rum, sä kännes nog en sädan an- 

 märkning mer obehaglig för vederbörande, an om blott 

 nakna fakta framlagts, och det öfverlätits ät läsaren af re- 

 ■visionsberättelsen att sjelf draga slutsatserna; men det är 

 obestridligen den reviderandes icke blott rätt utan äfven 

 skyldighet och pligt att under den ena eller andra formen 

 päpeka heia sanningen. Likasä anser jag det hafva varit 

 min skyldighet och pligt att framlägga fiskeriförhällandena 

 i fräga, sädana de äro. Men om tid och förmäga hade till- 

 lätit mig att i mina skrifter med sä att säga fotografisk 

 trohet ätergifva dessa förhällanden, sädana de äro beskaffade 

 i verkligheten, skulle bilden helt visst blifvit sä afskräckande, 

 att den ofantligt mycket öfverträfiat hvad jag nu presterat. 

 Den skulle da ocksä säkerligen föranledt allvarliga ätgärder 

 lill rättelse och ej blott sädana anmärkningar som de, hvilka 

 nu i Första Kammaren riktats mot min motion. 



Jag har för närvarande intet mer att tillägga, utan 

 förklarar mig nöjd med det slut, hvartill statsutskottet 

 kommit». 



