139 



Förslagets bestämmelser i § 12 om befogenhet för 

 fiskeritillsyningsmaimeu att i vissa fall förbjuda eller reglera 

 sillfiskets utöfning och i § 34 om skyldighet för samma 

 tjensteman att verkställa »uppskattningen af skadeersätt- 

 ning eller godtgörelse», som enligt stadgan bör utgä, inne- 

 bära likaledes, med hänsyn tili fiskeritillsyniiigsmannens äda- 

 galagda obekantskap med länets fiskeriförhällanden, en stör 

 yäda för skärgärdsbefolkningen*). 



Utan en tillräckligt aflönt och talrik, sakkunnig perso- 

 nal för öfvervakandet af den ifrägasatta ordningsstadgans 

 allt för talrika bestämmelser skulle samma stadgas faststäl- 

 lande tili efterföljd blifva utan gagn samt endast minska 

 vördnaden för myndigheternes föreskrifter och verka demo- 

 raliserande k befolkningen. Nägot skäl att förvänta sig det 

 Riksdagen skall bevilja det för en sädan personals aflöning 

 behöfliga anslaget finnes emellertid sä mycket mindre som 



kets städer, hvilken stadga äfven tillämpas för ätskilliga fiskelägen och 

 landtkommuner, inskränkt högsta beloppet för böter, som mä i särskilda 

 ordningsstadgar af Konungens befallningshafvande bestämmas, tili 100 kr., 

 hvartill koramer att i Kongl. ]\Iaj:ts fiskeristadga ej äro utsatte böter tili 

 bögre belopp an 300 kr., och att i samma stadga bestämmes 50 kr. säsom 

 det högsta bötesbelopp, hvilket mä stadgas för öfverträdelse af öfverenskom- 

 melser angaende flsket, som af Konungens befallningshafvande stadfästas." 

 Kronolänsmannen i Tjörns härad äter päpekar rörande fiskeritillsynings- 

 raannens eftersträfvade myndighet bland annat följande: "Han skulle sä- 

 lunda utom sin befattning som polischef äfven utrustas med dömande makt 

 och myndighet och pä honom ensam skulle det ankomma att bestämma, 

 hvilka förseelser emot ordningsstadgan finge af allmän aklagare atalas, 

 t. 0. m. sädane som endast förnärma enskild maus rätt och som eljes icke 

 höra under allmänt ätal," Talrika liknande omdömeu künde anföras, men 

 det redan meddelade mä vara nog. (Utg. anm.) 



*) Bland de talrika uttalanden frän skärgärdsbefolkningen, som alla 

 framhöUo den stora obekantskap med fiskets utöfning, hvilken stadgeförsla- 

 get ädagalägger, mä följande frän Bovallsstrand anföras : ■*! § 12 säges att 

 fiskeriintendenten skall bestämma i hvilken riktning garnen skola sättas 

 samt tiden för garnens utsättande och upptagande. Detta läter sig aldrig 

 regieras, ty garnsättningen ar beroende utaf tvänne vigtiga vilkor, nemligen 

 ström och vind, hvilket fiskeriintendenten ej har haft nägon aning om. 

 Efter dessa naturförhallanden mäste garnsättningen ovilkorligen rättas, om 

 ej garnen skola ga tilsammans och förstöras, hvarom sä stora böter äbero- 

 pas som i §§ 8 och 13 stadgas.'' (ßchusläningen, Uddevalla 1890, n:o 39). 



(Utg. anm.) 



