141 



fiskeristadgan den 29 juni 1852, i syfte att lagstiftningen 

 för fiske af hummer och ostron framdeles matte ävägabringas 

 mer i öfverensstämmelse med den ordniug, § 22 i samma 

 stadga föreskrifver, an hittills varit fallet. 



Denna hemställan utgick vidare frän den utan allt tvif- 

 vel füllt riktiga och äfven af 1881 ärs kongl. fiskerikomite 

 fÖrut framhällna uppfattningen, att >^det ej vore lämpligt 

 att i en ßskerüag intaga föreskrifter, afsedda att gälla 

 endast för en viss del af landet^''-'), och att den allmänna 

 fiskeristadgan för heia riket hufvudsakligast bör innehälla 

 blott sädana bestämmelser om rättighet tili fiske m. m., 

 som äro af allmän civillags natur, samt de föreskrifter, cn- 

 ligt hvilka särskilda fiskeristadgar för de olika orterna böra 

 ävägabriügas; men da nu gällande allmänna fiskeristadga 

 icke innehäller nägra tydliga bestämmelser om huru förfaras 

 skall vid ästadkommandet af lokala specialstadgar för värden 

 om vare sig fiske af hummer och ostron eller andra kräft- 

 artade djur och musslor eller för utöfvande af sädant fiske, 

 hvilket antingen blott tili nägon del eller alls icke är en- 

 skild egendom och hvilket »hvarje rikets inbyggare» sälunda, 

 tili dels ätminstone, »eger frihet att idka och sig tili fördel 

 använda», och da detta förhällande särskildt med hänsyn 

 tili de betydande fiskerierna vid rikets vestkust tydligen 

 innebär en allvarlig olägenhet; torde denna brist i fiskeri- 

 lagstiftningen äfven vid en förestäende omarbetning af samma 

 lagstiftning böra afhjelpas. 



För hafsfisket vid rikets vestkust och i all synnerhet 

 för »det yppade ymniga sillfisket» derstädes är emellertid 

 nödigt att nu liksom under föregäende ärhundraden jemte 

 den allmänna fiskeristadgan erhälla en egen särskild fiskeri- 

 stadga för sig, hvilken kan lända tili efterrättelse med hän- 

 syn tili de talrika egendomliga förhällanden, som i synner- 



*) Underdänigt betänkande med förslag tili ny fiskeristadga m. m. 

 afgifvet den 3 mars 1883 af särskildt i näder förordnade koramitterade. 

 Stockholm 1883, sid. 20, 22—23, 66. (Utg. anm.J 



