151 



Säsom en allraänt erkand regel torde kunna anfÖras, 

 att näriugslifvets upphlomstring förutsätter näringsutöfnin- 

 gens trygghet, men hvilken trygghet erbjuder väl bohuslänska 

 hafsfisket sina idkare, om desse riskera att plötsligt öfver- 

 raskas af an det ena an det andra näringsutöfningen in- 

 skränkande förbudet pä tillskyndan af en för samma närings- 

 utöfning lika främmande som för näringsidkarnes välfärd lik- 

 nöjd fiskeritillsyningsman? Hur kan väl talas ens om sädan 

 trygghet i ett län, der förbud pä de lösaste grunder faktiskt 

 utfärdats, och der man endast har det energiska uppträdan- 

 det frän Orosts och Tjörns fiskeriförening att tacka för, att 

 bohuslänska skärgärden icke äfven erhöll en den mest orim- 

 liga »ordningsstadga för sillfisket» faststäld tili efterrättelse 

 af Eders Kongl. Maj:ts befallningshafvande? 



Hvad tillsyningsmannen anför om, att hans ansökan om 

 förbudet var fiskarbefolkningen bekant genom hans berättel- 

 ser och genom de utdrag ur dessa, som förekommit i tid- 

 ningarna, sä torde vara öfverflödigt mer an blott nämna, att 

 fiskarbefolkningen icke läser vare sig de förra eller de se- 

 nare, och att för öfrigt ingen utan särskild anledning plägar 

 fästa afseende vid tillsyningsmannens förslag, enär dessa sä 

 allmänt anses för mindre välbetänkta, att man tager för 

 gifvet, att de icke kunna tili nägon allvarlig ätgärd föran- 

 leda. Nägot tilllälle för fiskarbefolkningen att inlägga » gen- 

 sag a» mot hvad den icke visste af, fans väl icke heller, och 

 en hvar, som känner tili fiskarbefolkningens lynne, vet mer 

 äu väl, att fiskarena icke, utan att vara dertill genom fak- 

 tisk olägenhet nödgade, taga nägot initiativ i slika saker. 

 Fiskeritillsyniugsmannens satt att inhemta fiskarbefolkningens 

 önskningar är emellertfd lika nytt, som det är förkastligt 

 och stridande mot svenska fiskerilagstiftningens anda. 



Fiskeritillsyningsmannens uppgifter sä väl om det för- 

 menta hummerfiskeregalet*) som om lagstiftningen för hum- 



*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1884, sid. 5—6. 



(Utg. anm.) 



