199 



Nägot om saltning af sill i Bohuslän. 



Den tillstuodande sillsaltningssäsongen ger anledning 

 tili reflektioner angäeude de framsteg, som redan äro gjorda, 

 efter det den skotska sillsaltningen för 10 är sedau började 

 införas i Bohuslän, och öfver hvad som ännu äterstär, innan 

 sillsaltningen här blifvit sä pass fullkomnad, som man har 

 rätt att fordra*). 



Forst och främst är det ett glädjande faktum, att salteri- 

 idkarne i Bohuslän allt mera vinlägga sig om en god och 

 rationell behandling af sillen. Härtill hafva utan tvifvel de 

 ärligen införskrifna skotska »coopers» tili stör del bidragit, 

 men nekas kan ej, att ätminstone en del af de sig här un- 

 der saltningsperioden uppehällande köparne frän Ryssland 

 och Tyskland genom den stränga kontroll, desamme under- 

 kastat beredningen af för dem bestämd vara, äfven utöfvat 

 ett välgörande inßytande i denna riktning. 



Det visar sig äfven vara just den äf dessa personer för- 

 nämligast köpta varan, »tomsillen», som mest kommit i ät- 

 njutande af den bättre behandlingen. Enligt fiskeritillsynings- 

 mannens rapport för 1891 — 92, var all tomsill behandlad 

 pä skotskt vis, under det nära 7io ^^ fullsillen der- 

 emot var behandlad pä norskt vis. 



Väre sillsaltare äro icke sä litet konservativa i sina 

 äskädningssätt rörande sillsaltningen (detta gäller icke allenast 

 de mindre eller s. k. fiskaresaltarne), och de gamla frän 

 Norge och norska förhällanden hämtade äsigterna om be- 

 handlingen af sillen, kärlens beskaffenhet etc. hafva endast 

 sä smäningom och nödtvunget fätt gifva med sig inför de 

 nya och förbättrade arbetsmetoderna. 



*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1890, sid. 1—30. 



(Utg. anm.J 



