203 



vid det inträffade prisfallet under sista säsongen lära ej sä 

 fä tvistigheter med anledning häraf hafva uppstätt^ och nästan 

 utau undantag fick härvid sillsaltaren draga det kortare sträet. 



Det är nemligen gifvet, att da, i följd af bristande be- 

 stämmelser angäende varans sortering, gälning, pack- 

 niug och saltning, kärlets beskaffenhet m. m., be- 

 dömandet af huruvida varan är acceptabel eller ej, blifver 

 hufvudsakligen beroende pä köparens godtycke; deniie vid 

 nedgäende priser skall blifva frestad kassera varan, för att 

 möjligen sedan, mot nedsatt j^ris, fä, öfvertaga densamma. 



Skulle nu en säljare, mot ett sädant pästäeude frän 

 köparens sida, vädja tili gode mäns omdöme, blefve det i 

 regeln för desse svärt, att icke säga omöjligt, gifva ett be- 

 stämdt utlätande för hvarje fall, da ju ännu sä mycket god- 

 tycke eller obestämdhet räder angäende hvad som bör för- 

 stäs med sill af det eller det market. 



Hvad K- och KK-märkena beträffa är deras oefter- 

 rättlighet sä stör, att derom ej är värdt orda, och den, som 

 förbinder sig leverera i enlighet med dem, har föga utsigter 

 att sedan kunna häfda sin rätt. 



En stör del af vära sillsaltare hafva tillgripit den egen- 

 domliga metoden, att märka sin vara med engelsk beteckning 

 säsom »Large spents» och »Spents^>. Skulle det nu gälla 

 att fastställa, hvad som under sädana marken bör anses 

 fullgodt eller ej, finge man väl söka nägon hällpunkt uti 

 »skotska fiskeristyrelsens regier för märkning af 

 silltunnor». 



Dervid finna vi emellertid genast, att endast ett slag af 

 tomsill, »Crown spent», kan komma i ätnjutande af den 

 officiella vrakningen, och reglerna för godkännandet af denna 

 sort (bland anuat en minimilängd af 10 Vo eng. tum = 267 

 mm.) passa ej för nägon af de tvä sorter, i hvilka vär 

 tomsill vanligen sorteras, Dessutom är det ju rent af ett 

 bedrägeri, att märka varan sä, att den för allmänheten 

 mäste te sig säsom nägot annat an svenskt fabrikat. 



