204 



Man har ju pä senare tid, bade hos oss och annor- 

 städes, börjat laghgen strängt beifra sädant förfarande pä 

 andra omrädeu, och da kan det väl med sä mycket större 

 skäl böra anses orätt, att lata vär saltade sill gä under en 

 falsk skylt. 



Eller tro kanske vederbörande att dessa ord, hvilka för 

 en del af desamme äro tili sin mening obegripliga (löjliga 

 exempel derä saknas ej), innehälla nägon mäktig trollformel, 

 hvilken kan tjena som pass för en dälig vara och förskaffa 

 den högre pris. Äh nej! De som köpa direkte af sill- 

 saltarne förstä nog bättre, an att »köpa varan öfter eti- 

 ketten». 



Nu kan det visserligen hända, att dessa uppköpare rent 

 af forclra, att fä varan markt pä sä satt, men detta skulle 

 nog icke sä ofta ske eller sä bestämdt vidhällas, om sill- 

 saltaren hade sitt bestämda System att märka sillen, 

 detta vore för alla svenska sillsaltare lika och 

 strängt iakttoges. Det är för svenska sillsaltningens 

 framtid af vigt, att svensk vara blifver känd under sitt 

 eget marke och icke som nu under an det ena an det 

 andra länta market. Följden kan blifva (säsom vi pä 

 smörmarknaden iätt bevittna) att det däliga, som kommer 

 härifrän, fär behälla sin nationalitet, under det all( det 

 bättre fär passera som andra länders produkt och sä- 

 lunda äsigten om vär Varas underlägsenhet bibehälles och 

 befästes. För mellanhänderna kan detta vara en fördel, ty 

 derigenom komma vi uti ett ständigt beroende af dem 

 och forma ej föra vär misskrediterade vara direkt i handeln. 



Hvarföre da ej heldre använda de marken, som 

 af »Föreningen tili bohuslänska fiskeriernas främ- 

 jande» antogos är 1887 och hvilka äro för oss i alla 

 afseenden lämpliga? 



De borde emellertid kompletteras med en bestämmelse 

 om den största och minsta längd, inom hvilken sill finge 

 sorteras tili hvarje marke. 



