255 



som brandbefälhafvareu eller förmannen för brandstyrkans 

 reservmanskap meddela. 



3. Finnes hus, der eldfara förmcärkes, tillslutet, och 

 kau inträde ej der beredas annorledes eller husfolket iiatte- 

 tid väckas sä skyndsamt som är af nöden, mä saklöst ytter- 

 dörr uppbrytas eller fönster insläs. 



4. Vid eldsväda eger brandbefälhafvareu för hämmande 

 af eldeiis spridning lata, utan hinder af vägraii, nedrifva 

 byggnad, stäiigsel eller dylikt; skolande brandbefälhafvareu 

 dock, da omständigheterna det medgifva, innan befallning 

 om byggnads nedrifvande meddelas, derom räclgöra med sin 

 ställföreträdare och förmannen för brandstyrkans afdelningar. 

 För byggnad, stängsel och dylikt, som pä brandbefälhafva- 

 rens befallning vid eldsväda nedrifvits, njute egaren, för 

 sä vidt han icke godtgöres genom brandförsäkring, ersätt- 

 ning ur fiskelägets kassa; skolande dock vid ersättningens 

 bestämmande fränräknas värdet af de i behäll varande ma- 

 terialier. 



§ 13. 

 När eldsväda timat, äligger det länsmannen i orten att 

 ofördröjligen hälla noggrann undersökning för utrönande af 

 orsaken tili eldens uppkomst och spridning. Vid detta till- 

 fälle skall ock undersökas, om föreskrifveu brand- och rädd- 

 ningsredskap vid tiden för eldens utbrott förefunnits och 

 varit i godt skick underhällen. 



§ 14. 

 Nöjes ej den, som enligt ofvanstäende bestämmelser 

 anser sig berättigad tili ersättning för vid eldsläckning eller 

 bergning skadad eller förstörd redskap eller för vid eldsväda 

 nedrifven byggnad, stängsel eller dylikt, ät fiskelägets sty- 

 relses beslut i fräga om framstäldt ersättningsanspräk, skall 

 tvisten afgöras af skiljemäu enligt lagen om skiljemän den 

 28 Oktober 1887. 



