263 



inkomma med förslag i frägan, sä finner jag för min del 

 icke nägot skäl, hvarför icke sä äfven nu kunnat ske, i syn- 

 nerhet som den fräga, hvilken im föreligger, blifvit föremäl 

 för utredning i icke mindre an ire kuDgliga propositioner samt 

 ätskilliga motioner och utskottsutlätanden. 



De här ifrägavarande ärendena utgöra för öfrigt den 

 största och mest hetydande grupp af ärenden, som inom 

 rikets statsförvaltning förefinnes, utan att hafva fätt en sär- 

 skild egen raälsman inom Konungens räd, hvadan utskottets 

 invändning, att det icke vore klart, att »det företrädesvis 

 skulle vara just kommunikationsväsendet, som borde fä plats 

 inom det nya statsdepartementet», icke heller kan vara be- 

 fogad. 



Hvad utskottet vidare yttrar i afseende derä, att jag i 

 mitt förslag tili fö rändring af § 6 regeringsformen uteslutit 

 det nu befintliga stadgandet, »att bland de tre statsräden 

 utan departement minst tvä böra hafva förvaltat civil be- 

 ställning», sä vill jag endast päpeka, att detta är ett gam- 

 malt förslag, De kongl. propositionerna af 1868 och 1885 

 bafva bäda föreslagit denna uteslutning, och det af det enkla 

 skälet, att denna bestämmelse i sjelfva verket är temligen 

 betydelselös och af sä ringa värde, att den snarare är tili 

 hinder an tili gagn. Ser man efter i statskalendern, huru 

 ofanthgt bade mänga och olikartade samt löga hetydande 

 civila beställningar som nu finnas, sä blifver genast klart, 

 att bestämmelsen i fräga icke innebär nägon den ringaste 

 garanti vare sig för insigter och erfarenhet elier för att be- 

 svärsmälen i statsrädet skola blifva bättre behandlade, om 

 denna bestämmelse qvarstär, an om den uteslutes. 



Utskottets majoritet slutar med att framhälla, att det 

 skulle fÖranleda ätskilliga kostnader, om motionen bifölles. 

 Ja, det kan icke bestridas, att, för den händelse motionen 

 bifölles utan förändring och dess förslag blefve grundlag, 

 sädant künde medföra ätskilliga kostnader; men dessa skulle 

 i alla fall blifva ringa i jemförelse med de förmoner äfven 



