20 c. J. SUND EV ALL, 



3:o Lilla och Stora Namaq va-landet, på båda sidorna oin Gariep eller Oranjefloden, 

 mot vestra kusten. Norrut gjorde han, från Gariep, en excursion, som uppgifves hafva 

 varat nära 4 månader, i ökeidandet kring den der belägna Stora Fiskfloden, der han, 

 utom Namaqva stammar, säger sig hafva träffat spridda lemningar af ett nog märkvärdigt 

 Hottentott-folk, som lian han kallar Huswanas; möjligen desamma som af nyare resande, 

 något norr om tropiken, kallas Berg-Damaras. Men det är, såsom nyss anfördes, omöjligt 

 att någorlunda bestäinma, huru långt mot norr denna excursion sträckte sig och det 

 skulle ej förefalla mig oväntadt om någon visade, att underrättelserna om Huswanas huf- 

 vudsakligen berodde pä andras berättelser. 



Bland dessa af L. V. besökta trakter är det isynnerhet den sistnämnda, eller Stora 

 Namaqva-landet, som ännu återstår att noggrannt undersöka. Det är i detta fuga till- 

 gängliga ökenland, hvilket L. V. sannolikt ej trodde, att någon ornitholog skulle våga 

 genonu-esa, der han uppgifver sig hafva funnit en stor del af de fogelarter, hvilka aldrig 

 blifvit återfunna i Sydafrika efter hans tid och af hvilka en stor del äro väl kända frän 

 andra verldstrakter, andra befunnits vara sammansatta konstprodukter och några få ännu 

 äro obekanta och tvifvelaktiga. Likväl sakna vi ej all kännedom om Namaqva-landet. Smith 

 och J. Verreaux hafva i längre tid uppehållit sig åtminstone uti dess södra del vid Oi"anje- 

 floden, men jag känner ej huru långt norrut deras excursioner sträckt sig. Anderson ge- 

 nomreste under ett par års tid hela landet från Kuisipfloden, under tropiken, norr, öster 

 och söder ut, samt färdades långsigenom hela Namaqva-landet, ända ned' till Cap. Det 

 som han under denna sistnämnda ganska långvariga resa samlade, bör finnas upptaget 

 uti den förteckning öfver hans insamling i Damara-landet, som Strickland och Sclater 

 lemnat i Jardines Contributions 1852, ehuru lokalerna ej äro särskildt utmärkta. Trak- 

 terna omkring Kuisip och Swakop samt Damara-landet, närmast ät norr från dessa flo- 

 der och ökentrakterna inåt, ända till sjön Ngami, torde kunna anses väl undersökta af 

 våra båda landsmän Anderson och Wahlberg. Den sednare kom dit kort efter den förres 

 afresa derifrån och gjorde under tvä års tid betydliga insamlingar, hvilka samtliga nu 

 finnas här vid Riksmuseum i Stockholm. Båda dessa ifriga forskare hafva tillhopa funnit 

 omkring 150 fogelarter, hufvudsakligen i Damara-landet. Men af dessa är den vida största 

 delen, v. p. 120 arter, sädana som äfven finnas i Caflferlandet eller inom Capkolonien. 

 Af de öfriga äro 5 å 6 arter blott att anse såsom klimatiska varieteter af Capska eller 

 Cafferska arter och v. p. 20 äro af sannna genera som tillhöra det öfriga Sydafrika. 

 Blott de fä återstående äro mera afvikande, såsom Phileta3rus socius, Lanioturdus Wat. 

 och Falco vespertinus. 



Detta visar tillräckligen att det mellanliggande Namaqva-landet, frän 24 till 28° S. 

 lat., icke kan hafva en från det öfriga Sydafrika betydligen afvikande fogelfauna, och vi 

 kunna med full trygghet påstå, att det är ren osanning då L. V. uppgifver sig hafva, 

 under några få månaders vistande derstädes, funnit ett betydligt antal (v. p. 26) arter, 

 som mest tillhöra Lidiens, Madagascars, Senegambiens o. s. v. fauna och till en stor del 

 äro ganska afvikande från de sydafrikanska formerna. Rigtigheten af detta påstående blir 

 ännu tydligare sedan vi lärt känna, att L. V. beskrifvit en mängd sammansatta, således 

 uppdiktade foglar, hvilka han dock säger sig sjelf hafva funnit och livilkas lefnadssätt, bo 

 och ägg ofta beskrifvas (t. ex. lid, 169, 222, 278). 



