18 c. J. SUNDEVALL, 



helt annat än misstag och tillfälligheter, livilket bestyrktes sä väl genom den närmare 

 granskningen af sjelfva arterna, som genom den på ett ställe hopsamlade kännedomen om 

 de redan dä bekanta falska uppgifterna hos författaren. 



Emellertid var det ännu svårt att göra bestämda påståenden i så stor skala emot en 

 utmärkt författares vetenskapliga redlighet, så länge man ej ägde tillräckliga samlingar 

 från just de trakter der L. V. sjelf sandat. Foglar frän Sydafrika höra numera visst ej 

 till sällsyntheterna; men svårigheten att kontrollera L. V:s ujipgifter låg deruti, att största 

 delen foglar nu för tiden fås från det rikare Cafferlandet, långt norr om de trakter som 

 L. V. besökte, och dessa sä väl som de, hvilka verkligen äro frän Capcolonien, pläga i 

 allmänhet ej vara försedda med siikra uppgifter om stället, tiden och könet. De duga så- 

 ledes i allmänhet föga till en jämförelse af noggrannare art, hvilket jag snart fick erfara, 

 då utländska samlingar rådfrågades. J. Wahlberg hade visserligen lemnat alla nödiga 

 uppgifter om sina exemplar, men han hade hufvudsakligen samlat i det nordligare Caffer- 

 landet och blott föga inom colonien, närmast kring Capstaden. Det var så mycket svårare 

 att förkasta L. V:s uppgifter, som han oftast, just vid de tvifvelaktiga arterna och sädana 

 hvilka sedan blifvit befunna vara sammansatta, eller alldeles ej vara afrikanska, noga an- 

 gifver stället och omständigheterna vid fogelns erhållande, säger sig hafva fatt flei-a exem- 

 plar eller hafva funnit deras bo och ägg, hvilka noggrannt beskrifvas, eller uppgör länga 

 historier om deras lefnadssätt; och detta allt, vanligen under det bittraste klander af Buf- 

 fons och andra föregångares misstag och origtiga uppgifter. Allt detta blir än mera för- 

 villande derigenom, att han ofta, vid andra arter, upprigtigt säger sig »ej känna nå- 

 gonting om deras lefnadssätt», eller »vara ledsen öfver att ej hafva kunnat finna deras 

 bo» o. s. v. 



Likväl måste hvarje betänklighet gifva vika för en mängd alltför påtagliga osan- 

 ningar, hvaraf vi blott behöfva nämna följande. Under n:o 214 och 216 beskrifvas tväime 

 foglar, som tydligen äro hamien och honan af den i Bengalen allmänna Cuculus niger, 

 hvilken aldrig blifvit funnen i Afrika. Hannen är alldeles svart och honan grå, tätt blek- 

 fläckig, hvarföre L. V. trott dem vara två fullkomligt skilda arter. Men af den svarta »arten» 

 (h. e. hannen) säger han sig hafva funnit båda könen i Stora Namaqva-laiulet vid Stora 

 Fiskfloden, och tillägger, att honan är lik liannen, men har blott något dunklare svart 

 färg, isynnerhet på undersidan! Af den grå fogeln (h. e. honan) berättar han sig hafva 

 skjutit »5 äldre exemplar» i Lilla Namaqva-landet, bland hvilka voro både hannar och 

 honor; hvilka noga beskrifvas, såsom sinsemellan ganska föga olika. 



Flera dylika exempel kunna framdragas och en massa af högst osannolika u[)pgifter 

 finnas öfverallt, hvarom en hvar kan öfvertyga sig genom att jämföra de anmärkningar 

 som göras i den härmed lemnade förteckningen, vid alla de fogelarter, hvilkas namn stå 

 inneslutna uti parenthes, eller genom att läsa dessa arters historia uti L. V:s eget arbete. 

 Men den som läser detta sednare, blir lätt förvillad af hans skrifsätt. Man måste sannnan- 

 hålla kännedomen om det stora allmänna bedrägeriet, för att ej bli missledd af hvarje 

 särskild berättelse, och det är allenast genom denna sammanhållning som jag kunnat 

 såsom rena dikter uppföra ett sä stort antal af hans uppgifter. Jag är dock fullt öfver- 

 tygad att detta antal icke är för stort, utan att dessutom de flesta af de arter som 

 i det följande uppföras blott såsom tvifvelaktiga, rätteligen borde hafva varit upptagna 

 bland de fabulösa. 



