180 
är väl något oegentligt, men må såsom lånadt ur folkets egen 
mun tills vidare qvarstå. Man träffar icke sällan bland folket 
sägner, hvilka berättade på dess eget språk och utstyrda i den 
mythiska, mysteriösa drägt, som det så mycket älskar, hafva ut- 
seende af fabler, men under denna omklädnad dölja sanningar, 
värda att af vetenskapsmannen behjertas. Orsaken att de ofta 
öfverses ligger troligen deri, att man fordrar af traditionen hvad 
som endast tillhör vetenskapen: att lemna bevis. Äfven menige 
man fordrar väl för sig någon förklaring öfver hvad han ser och 
hör; — detta är andens natur, på hvilken grad af bildning hon 
ock må befinna sig, — men han förklarar fenomenen efter sitt kun- 
skapsförråd, och finner han icke den tillfredsställande förklaringen 
i den synliga naturen, flyr han till det öfvernaturliga.  Christen- 
domen har visserligen hos honom försvagat tron på hednagu- 
darne, men helt och hållet förjagat dem ur hans inbillning har j 
den icke. Ännu hafva Finlands skogar, berg och sjöar sina »hal- 
tiots, och just den sfer, dit dessa föremål höra, naturens, den 
fortgående skapelsens, erbjuder ett så rikt fält för dessa fanta- 
stiska bilder. Hvarföre skulle ock icke den oupplyste finna un- 
der, der äfven den tänkande ständigt finner nya föremål för be 
grundning och beundran! Till nyssnämnda naturmyther hörer äfven d 
berättelsen om träsk med dubbel botten. Än 
Inom finska Lappmarken finnas flere sådane dubbelbottnige 
träsk. Ew af dessa är Katajajärmi, ett litet träsk på omkring 
5 mils afstånd från Sodankylä kyrka. Katajajärwi är bland all- 
mogen illa beryktadt. Man berättar derom följande: i 
En "fiskare hade laggt ut nät i träsket. Då han åter ville i 
upptaga dem, fann han till sin förvåning, att näten icke följde 
bottnen, utan kommo såsom ur ett brådjup, oaktadt han visste | 
(trodde sig åtminstone veta), att intet sådant djup der fanns: ] 
Slutligen stoppade det alldeles; näten följde icke vidare: Han - 
börjar då från andra ändan, men äfven här gick det på samma | 
