182 
skimrade i solskenet den ljusa bottnen, utan att något brådjupt 
ställe på det fria kunde upptäckas. Men ett stycke inåt, uti en 
vidsträckt fräkenvass, varsnades slutligen en vassfri, temligen cir- 
kelrund fläck af par famnars diameter. De höga fräknen som 
omgåfvo denna fläck, aftogo från periferien småningom i längd, 
till dess de mot midten icke mera uppnådde vattenytan och slut- 
ligen alldeles upphörde. Vattnets djup var här omkring en aln, 
men plötsligt sjönk bärlingen, hvarmed undersökningen gjordes, 
in till nära hela sin längd. Det var såsom en brunn, gräfven i 
en fast jordmån, oaktadt så väl öfre kanten, som sidorne allt ut- 
efter kändes mjuka. Endast bottnen var hård och stenig. Vatt- 
net öfver denna fördjupning hvimlade af de förrnämnda punkt- 
djuren; det var, som man säger, såsom hade de kokat upp derur. 
Men ingen rörelse i vattnet märktes, ingen ström. Det är dock 
möjligt att en sådan, vare sig uppåt eller nedåt, der försiggår. På 
en strömning nedåt tyder åtminstone fiskarens berättelse äfven- 
som man af densamma får sluta, att flere dylika fördjupningar 
än den af mig upptäckta finnas i träsket. 
Hit hör äfven den berättelse, att i Utsjoki finnes ett träsk, 
Wuomwojärvi, der vattnet, sannolikt i en s. k. brunn" af förr- 
nämnda beskaffenhet, skall formera en ordentlig hvirfvel; alltså 
här en verkligen åt djupet gående ström. Men der strömmar gå j 
åt djupet, måste äfven strömmar finnas, som föra vattnet tillbaka, 
då ingen märkbar minskning i det hela föregår. Skulle således 
underjordiska strömmar uti dessa träsk med vissa arter infusions- 
djur eller Diatomacéer verkligen existera? Sålunda skulle då ber 
rättelsen om en dubbel botten förklaras. ; 
En annan fråga är, huru dylika fördjupningar i dessa träsk 
uppkomma, och hvad de verka samt i hvilket sammanhang de | 
stå med Diatomacée-bildningen.  Finnas der källsprång på bott 
nen, som bilda och underhålla dem? Att de äro ett tillhåll för i 
fiskarna kan man sluta dels af desses hastiga försvinnande tid- i 
