| 
| 
| 
213 
för hvilken han således minst är befogad att tadla en föregångare. 
Detta är dock intet i jemförelse med de många, såsom mig synes, 
obefogade och till en del advocatoriska utfall, hvilka Magister Fries 
tillåtit sig mot en af de störste nu lefvande Lichenologerna, Pro- 
fessoren i Botanik vid Universitetet i Helsingfors Nylander, utfall, 
hvilka Magister Fries så mycket hellre bort undvika, som han 
förut med anledning af en Professor Nylanders recension af dis- 
putationen de Stereocaulis et Pilophoris commentatio med denne 
befunnit sig i en litterär strid, i hvilken han efter flera vexlade 
svar och gensvar, dels i tidskriften Botaniska Notiser, dels i tid- 
skriften Flora, blifvit skyldig det sista svaret. Att Magister Fries 
mot samme man åter uppträder, såsom han nu gjort, med en ton 
af hätskhet och detta på ett fält, disputationslitteratnren vid Up- 
sala Universitet, der denne icke är i tillfälle att försvara sig, sy- 
nes mig under sådana förhållanden så mycket mindre lämpligt, 
som : Magister Fries i ett berömmande omdöme om hans disputa- 
tion, uttaladt af den Philosophiska Faculteten härstädes, kan söka 
ett stöd mot denne sin motståndare. 
Jag öfvergår nu till en granskning af Magister Fries i hvad 
den angår Professor Nylander, framställningen af hans åsigter och 
tillgodogörandet af hans arbeten. Från sidan 2 till sidan 12 ger 
Magister Fries i sin :afhandling en öfversigt af de characterer, 
hvilka skilja lichenerna från algerne och svamparne. Att någon 
absolut skilnad dem emellan, i allmänhet taladt, ej finnes, utsäges 
här af Magister Fries såväl som det förut af Professor Nylander 
och andra blifvit uttaladt. Det hufvudsakliga, som om lichener- 
nas och svamparnes skilnad sins emellan säges af Magister Fries, 
återfinnes i Professor Nylanders Synopsis omnium lichenum hucus- 
que cognitorum pag. 2—6 och den resumé af de skiljande cha- 
ractererna, som Professor Nylander anf. st. pag. 6 gifver, har äf- 
ven af Magister Fries blifvit hufvudsakligen lagd till grund för 
uppställningen af de momenter, hvilka han anför vid redogörandet 
