60 
förlusten åter, utom de dryga kostnaderna vid densamma, fi- 
skens utrotande. 
Vid södra ändan af sjön ligga socknens största odlingar, 
tillhörande några större säterier. Landet öfvergår dock snart 
åt söder i en stor sandmo, hvars vegetation nästan uteslutan- 
de utgöres af ljung och mjölonris, sträckande sig ända till 
kyrkan. Åt norr löper åter en smal sandås, som upphör först 
vid Angisselkäs stränder, sålunda skiljande Rautavesi från 
Jääsjärvi. 
Det enda af intresse denna ås erbjuder, är den i Fin- 
land sällsynta Anthyllis vulneraria, som talrikt förekommer 
längs åsens sluttningar. ; 
Jääsjärvi-sjö, den största inom socknen, med en yta af 
nära 2 qvadratmil, är grund och försedd med ett stort antal 
klippor samt större och mindre holmar. Dess låglända, san- 
diga stränder hafva &n ganska torftig flora, deremot utgöra 
dess holmar det mest lönande excursionsfält för botanisten. 
Ibland dessa holmar utmärka sig isynnerhet de tre största, 
Wehkasalo, Hirtensalo och Ohrasaari, genom sin ovanligt YP” 
piga vegetation. De ofvannämnde holmarne, ehuru tillsam- 
mans upptagande en ganska liten yta, hysa likväl hos sig 
nästan alla de Fanerogamer — med undantag af 30 arter — 
som blifvit observerade i den öfriga socknen, och dertill än- 
nu ett stort antal för densamma fremmande.  Epipactis latifo- 
lia, Picris hieracioides; Galium triflorum, Polemonium ceruleum, 
Solanum dulcamara, Impatiens noli-tangere, Viola mirabilis, Cir- 
cea alpina, Daphne mezereum, Anomodum viticulosus och Dicra- 
num flagellare anträffas ymnigt; dessutom ehuru sparsammare: 
Carex pseudocyperus, Carduus crispus, Galium mollugo, Pyrola 
umbellata, Polygonrum dumetorum, Humulus lupulus, Lycopodium 
selago och Encalypta: ciliata. 
Östra stranden af sjön utgöres af morasser och stora fu- 
