61 
ruskogar, bland de få inom socknen som undgått skogseldens 
och menniskohandens förstörande inverkan. Landet österut, 
ända till Suontie-sjö, är för resten af ringa intresse. 
Från södra ändan af sjön utbreder sig, liksom en fortsätt- 
ning af den ofvannämnde sandmon, en vidlyftig mosse, genom 
hvilken landsvägen till Heinola är anlagd. Utom några en- 
staka, förkrympta tallar och talrika buskar af Betula nana är 
mossen fullkomligt flack och obevuxen. 
Efter det man passerat denna ödsliga trakt, får land- 
skapet åter ett gladare utseende. Vackra björk- och tallsko- 
gar omvexla här med hvarandra.  Uppstiger man på någon 
af de här så talrikt förekommande åsarne, öfverraskas man 
angenämt af den -omvexlande naturen. Under sig har man 
vackra, af bäckar genomskurna lunder, högre upp mötes blie- 
ken af ett sädesfält, ofta äfven någon mindre sjö. 
Den sydliga delen af socknen eger, anmärkningsvärdt 
kanske nog, en vegetation som i många afseenden afviker 
från den öfriga socknens.  Succisa pratensis, Galium verum, 
Stachys palustris, Verbascum nigrum, Thalictrum flavum, Gerani- 
um pratense, Ribes alpinum, Sedum acre och ÅAtriplex patula före- 
komma nog allmänt i södra, under det de antingen alldeles 
saknas eller endast högst sparsamt anträffas i norra delen af 
socknen; deras utbredning tyckes upphöra vid den ofvannämn- 
de mossen invid kyrkan. 
För att lemna en mera omfattande öfverblick af vegeta- 
tionen, skall i det följande de mera betecknande växternas 
utbredning anges. I dalarne anträffas ganska allmänt: Mili- 
um effusum, Carex tenella, Montia fontana, Corallorrizha inna- 
ta, Hieracium fuscum, Campanula cervicaria, Stachys sylvatica, 
Cardamine pratensis, Ribes nigrum, Rubus arcticus och Struthio- 
pteris germanica, deremot mindre allmänt: Triticum caninum, 
Gagea minima, Goodyera repens, Galium triflorum, Solanum dulc- 
