5 
ense om att skjuta det skandinaviska gebitet utöfver Fin- 
lands politiska gräns längre österut till trakterna mellan Finska 
vikens botten och Hvita hafvet, hvarest först en s. k. natur- 
lig gräns skulle möta. Orsaken härtill finnes lätt, då redan 
en flygtig blick på kartan ådagalägger, att den lämpligaste 
fysiskt-geografiska begränsningen här erbjuder sig, då der- 
emot den politiska rån afskiljer trakter, hvilka, såsom ryska 
Lappmarken, på det närmaste sammanhänga med Skandina- 
vien samt för öfrigt visar ett oregelbundet förlopp och under 
långa sträckor hvarken följer några naturskiljaktigheter, af 
hvilka dessutom få anträffas af någon betydenhet, ej heller 
sammanfaller med några geognostiska, topografiska eller me- 
tereologiska olikheter. Slutligen har man för betydelselös- 
heten af den politiska gränsen anfört, att den hvarken be- 
tingar eller är förenad med några afvikelser i floran och 
faunan. 
Bland författare, som afhandlat frågan om Skandinaviens 
eller Finlands mnaturalhistoriska gräns i öster, är J. E. A. 
Wirzén den förste. I sitt år 1837 utgifna arbete, ”Plantae 
offieinales Fenniam sponte inhabitantes? uppställer han för 
Finland österut följande ”naturliga gränser”: Hvita hafvet, 
Wig-floden, sjöarne Wig och Onega, samt söderut: Swir, 
Ladoga, Neva och finska viken. Några motiver för antag- 
ligheten af dessa gränser anför han likväl ej. Uti en annan 
1843 utkommen afhandling t) vidhålles samma determination. 
Med fästadt afseende såväl på ländernas fysiska beskaffenhet 
som vegetationsförhållandena ansluter sig E. Fries?) till 
samma begränsning som Wirzén, d. v. s. till sträckan mel- 
, lan Hvita hafvet, Onega och Finska viken; likaså W. Ny- 
1) Prodromus flore fennice. 
| 2) Summa vegetabilium Scandinavie och Botaniska utflygter, TIT, 
p. 154 och ff. 
