| 
Såsom af ofvananförde redogörelse framgår, hafva de 
föllaktane, hvilka behandlat frågan om Skandinaviens eller 
Finlands naturliga gräns i öster, i allmänhet kommit öfverens, 
att den utgöres af sträckan mellan Hvita hafvet, Ladoga och 
Finska viken, men i afseende å den närmare determineringen 
något divergerat, liksom de äfven utgått från något olika 
principer vid uppgörandet af densamma. Under det att de 
fysiskt-geografiska förhållandena uteslutande synas förelegat 
Wirzén, hafva andra (E. Fries, W. Nylander); ej allenast | 
tagit dem i betraktande, utan äfven uppmärksammat floran 
och. särskildt några karakteristiska växtarter samt slutligen 
derjemte fästat afseende vid markens geognostiska beskaffen- 
het, under förutsättning att denna skulle utöfva ett vigtigt 
inflytande på vegetationen, i hvilken man således hade att 
förvänta märkbarare afvikelser i sammanhang med de förän- 
drade jordmåns-förhållanden, hvilka vid den föreslagna grän- 
sen. vidtaga (Nylander). Slutligen har Malmgren hufvudsak- 
ligen afsett faunan och floran samt i enlighet med de från 
dessa faktorer hemtade karakterer, på sätt redan framhållits, 
uppdragit de: naturliga rålinierna för Skandinavien och Fin- 
land. Enligt prof. Malmgrens gränsbestämning kommer en 
stor del af det område, hvars vegetation efterföljande sidor 
äro ernade att i dess allmänna drag belysa d. v. s: mellersta 
delen af ryska Karelen, att ligga utom Skandinaviens och 
Finlands floristiska gebit, enligt de öfriges åter inom detsamma. 
Ifrågavarande s. k. naturliga gränser hafva emellertid 
icke vunnit enhälligt erkännande. Äfven den politiska grän- 
sens berättigande i faunistiskt och floristiskt hänseende har 
ifrigt förfäktats. Redan år 1860 uttalade sig prof. F. W. 
Mäklin i ett vetenskapligt föredrag!) mot antagandet af 
1), Om naturalhistoriens närvarande förhållande i vitt oa införd 
i Öfvers. Finska Vet. Soc. «förhandlingar, V, 1857—563, pp- 
