8 
den naturliga gränsen och för bibehållandet af den politiska 
samt redogjorde härvid omständligt för grunderna till sin af- 
vikande uppfattning. Enligt prof. Mäklins åsigt vore den 
förra visserligen från fysisk-geografisk synpunkt att betraktas 
som naturlig, men också i detta fall så ofullkomlig, att ”god- 
tycket på många ställen kan flytta den betydligt fram- eller 
bakåt”; i naturhistoriskt hänseende deremot saknar den hvarje 
stöd, ty den utgör ingen begränsning för någon större del af 
de djur- eller växtarter, som förekomma i vårt land.  Här- 
jemte framhålles nyttan och nödvändigheten af en säker de- 
termination af vår fauna och flora för att ”kunna kontrollera 
en framtida invandring af förut inom vårt land icke obser- 
verade växt- och djurarter”, i hvilket afseende, andra prak- 
tiska fördelar att förtiga, den vårt politiska område inneslu- 
tande rålinien framför andra skulle lämpa sig. Senare har 
förf. ytterligare berört frågan på naturforskarmötet i Peters- 
burg 1868 äfvensom vid Sällskapets pro Fauna et Flora Fen- 
nica sammanträde den 5 Mars sistlidet år; och har profes- 
sorn såsom en mot den s. k. naturliga begränsningen stri- 
dande och för bibehållande af den politiska talande omstän- 
dighet vidare framhållit, att inom skilda politiska områden 
faunan och floran måste förete en afvikande karakter, eme- 
dan uti dem olika lagar och författningar gälla och reglera 
menniskans verksamhet i allmänhet och följaktligen äfven 
dennes inverkan på naturen. Äfven en annan författare, W. 
Liljeborg, yttrar sig i sina ”Bidrag till norra Rysslands 
och Norriges fauna” "), pagg. 245 och 253, till förmån för 
den politiska gränsen, ss. sammanfallande med den naturliga. 
Men då han placerar den senare till de ”med stora skogar 
bevuxna höjder eller bergstrakter” som ”vidare framgå mot 
norr mellan sjöarna Ladoga och Onega”? (p. 245), eller till 
1) Införd i Sv. Vet. Akad. handl. 1859. 
