18 
anmärkningsvärda. De begge sistnämnda likna stora, på un- 
derliggande höjder afsatte bankar. 
Jordmånen utgöres af dels rullsten-, dels krossésten-förande 
sandjord. Den förra, som endast derigenom skiljer sig från den 
hos oss vanligast förekommande, att i densamma flerstädes, 
isynnerhet i sydliga delen, dioriten, stundom äfven lerskiffern 
i öfvervägande mängd ingår som beståndsdel, torde vara för- 
herskande och bildar ej allenast de breda, jemna NE 
ningarne, utan äfven åtskilliga af de bjgntare och högre, ss 
8) ta är den fin och fast 
vid Mundjärvi och Dianova-gora. ; 
. Sällsynta äro dock F 
och lemnar då en ganska bördig jordmiå 
ej heller sterila tallmoar och isbildningar, Krossstensjorden Ä 
uppträder äfven allmänt, särdeles å de högre och brant ag 
bergsryggarne, som då ofta äro mycket steniga. Liksom i j 
rullstensjorden ingår dioriten äfven i sammansättningen af 4 
ifrågavarande jordmån. NN ss. vid ”Tiudie, visar sig +) 
äfven leran på höjderna, 
De flesta höjdsträckningar äro synnerligen växtliga 
och öfverallt, utom i närheten af byarne, bevuxna med vaåckra 
äldre kogar, bildade af tall, björk, asp och gran, af 
hvilka likväl "det - eller andra räder kan vara öfver- 
len ofta uteslutande. 
- Bs 
vägande. På momarkerna uppträder t 
Sluttningarna äro derjemte ofta intagna af lundar, ställvis 
äfven af försumpningar. I närheten af byarne hafva mar- 
kerna vVidt och bredt blifvit afsvedjade och" derpå intagne 
af unga löfskogar är ock rödjade till ängar och åkrar. 
Flerstädes anträffas lägre, torrare och jemna marker, 
uppträdande. än ss. tallmoar, hvilka dock vanligen äga min- 
dre utsträckning, än under form af steniga, med blandskog 
bevuxne momarker. Alldeles jemna äro dessa senare likväl 
sällan, tyväfven Här varsnar man smärre höjder, som van- 
ligtvis också äro långsträckta och ligga i riktning från NV. 
” 
