——— 
65 
- 
met mellan vikarne och sjöarne. De äro bildade hufvudsak- 
ligen af talrika, delvis höga, och branta diorit-ryggar, som 
stundom uppbära höga, kullformiga toppar. Äfven åsbildnin- 
gar anträffas ofta. Märkbarast uppträda bergsryggarne i 
mellersta och vestra delarne, men förmå ej svinga sig till 
någon mer betydande höjd. Enligt Helmersen når sträck- 
ningen mellan Swätucha och Putkosero minst 300 fot öfver 
hafvet; de längre vesterut belägna ryggarne torde vara något 
högre. Höjder saknas helt och hållet på halföns nordvestli- 
gaste, låglända utsprång. Samma är, om ock i något min- 
dre grad, förhållandet med den ostligaste delen, d, v. s. landet 
i öster och sydost från Putkosero. Endast kring Schungu 
uppträda talrika smärre, steniga höjder eller bergshymplar 
samt i andra trakter en och annan kulle eller åsbildning. 
Annars äro markerna här temmeligen jemna eller endast 
svagt kuperade och traktvis intagna af moar (söderom Asheb). 
De öfriga (inre och vestra) delarne likna de andra trakterna 
af området äfven deruti, att de (isynnerhet vestra nejden) 
äga större och äldre skogar; på den höglända, steniga eller 
klippiga vestra stranden resa sig ansenliga tallskogar; längre 
inåt vidtaga de i Onega-Karelen allmännaste slagen (bland- 
och löfskogar). Äfven de södra delarne besitta slika skogar. 
Men i de nordliga och ostliga nejderna saknas de eller äro 
representerade af s. k. alskogsängar, eller med låga, unga 
träd bevuxna betesmarker. Detta förhållande beror på den 
stora befolkning, som bebor dessa trakter. Talrikare än 
annorstädes anträffar man här byar; detta är isynnerhet 
fallet med norra delen, som ensam hyser åtskilliga tiotal af 
dem. Många och stora byar befinna sig dessutom på östra 
(Tolwoja, m. fl.) och södra (Welikaja-guba, o. a.) sidorna. 
Att dessa nejder blifvit.så tätt befolkade bör i första rum- 
met tillskrifvas sjöarnes tal- och fiskrikhet och dernäst mar- 
5 
