15 
nomgående egenskaper (geognostiska, floristiska. m. fl. om- 
råden), hvarigenom den skiljer sig från en annan. Dessa om- 
råden kunna för öfrigt vara större eller mindre, öfver- eller 
underordnade samt betingade af ett eller flere förenade vilkor. 
Ju mer framstående ett moment är eller ju flere sammanfalla 
med hvarandra, desto skarpare utpräglad karakter företer 
ett område. 
De allmännast afsedda och lättast i ögönen fallande 
naturliga gebitena äro de fysiskt-geografiska områdena. Up- 
penbarligen ligger en dylik fysiskt-geografisk enhet ursprung- 
ligen till grund också för det naturhistoriska (eller floristi- 
ska) begreppet Skandinavien eller hufvuddelarne deraf. Ifrån 
rent växtgeografisk synpunkt, enligt hvilken alla de orter, 
som i afseende å vegetationen öfverensstämma med hvar- 
andra, sammanföras till ett helt, existerar något Skandina- 
vien ej. I förstanfördt afseende deremot framstår det som 
ett välgrundadt och afskildt helt. De geografiska förhållandena 
i sig sjelfva utgöra dock här ett mindre betydelsefullt moment 
i naturhistoriskt afseende, men med dem förena sig många 
andra vigtiga omständigheter: inom Skandinavien visar sig 
landets fysiska beskaffenhet i flere hänseenden likartad öfver 
området; samma är till stor del äfven förhållandet med ve- 
getationen. 
Genom den egendomliga fysiognomi vegetationen för- 
länar ett land och det inflytande den i andra afseenden ut- 
öfvar, utgör den redan för sig en framstående karakter för 
detsamma. Men om man derjemte tager i betraktande det 
samband, som existerar mellan vegetationen och de öfriga 
naturförhållandena (isynnerhet klimat och jordmån), för hvilka 
den så att säga bildar ett gemensamt uttryck, erhåller den 
stegrad betydelse såsom kännetecken för ett område och ut- 
gör sålunda äfven en god ledning för begränsning af länder, 
3: 
9 
