76 
då andra mer i ögonen fallande skiljaktigheter saknas. Det 
behöfver knapt påpekas, att gränserna för den, vegetation, 
som i allmänhet utmärker ett land, ej alltid sammanfalla med 
de geografiska råmärkena: floran kan visa sig likartad ut- 
öfver de geografiska gränserna och ej heller fullt utsträcka 
sig till dem. I hvartdera hänseendet lemnar skandinaviska 
halfön exempel. 
Vända vi oss särskildt till Finland, så inses lätt att för 
detta namn också ligger till grund en geografisk enhet, hvars 
gränser på trenne sidor ganska väl utan vidare kunna ur- 
skiljas, men på den fjerde mindre skarpt framträda. Fäster 
man afseende på den tillämpning, detta namn vanligast äger, 
vore denna gräns att söka på landsträckan mellan Ladoga 
och Ishafvet. I sjelfva verket står en sådan här äfven att 
finna i de höjder, som straxt norr om Ladoga vidtaga och 
sedan fortgå norrut samt skilja Onegas och Hvita hafvets 
tillflöden å ena sidan, från norra Ladogas, Saima-sjöarnes och 
slutligen Bottniska vikens å den andra. Denna vattenskilnad | 
utgör i och för sig en föga betydande geografisk begräns- 
ning för ett så stort område som Finland, men i betraktande 
af en mängd andra dermed sammanfallande omständigheter, 
synes den likväl ej så oantaglig. Landet vester derom utgör 
nemligen ett mer homogent helt än någon annan del af 
Skandinavien. Samma fysiska naturbeskaffenhet afspeglar 
sig nästan öfverallt och äfven vegetationen är i hög grad 
likartad under motsvarande bredd. Man kunde väl finna den 
nyssanförda gränsen alltför obetydlig äfvensom de öster derom 
belägna trakterna såväl i fysiskt som naturhistoriskt afseende 
alltför litet olikartade för att berättiga ett afskiljande och 
fördenskull anse det lämpligast att under samma namn in- 
begripa äfven de tillstötande delarne af Ryssland äfvensom 
söka gränsen för Finland först längre österut. En sådan 
-. 
; 
É 
å 
É 
