81 
systematisk ordning blott uppräkna arterna, om ock deras 
freqventitet derjemte anföres. Till och med om man i dy- 
lika systematiska förteckningar angifver: de lokaler, på hvilka 
hvarje art i större eller mindre mängd uppträder, kunna vege- 
tationens vexlingar svårligen åskådliggöras, att förtiga det 
endast en bruten eller sammanhangslös bild af: densamma 
härigenom erhålles. Ty den karakter, som vegetationen för- 
länar en trakt, bestämmes i första hand af de grupper, i 
hvilka växterna: på de särskilda ståndorterna äro förenade 
och hvilka hvar och en för sig utgöra ett gemensamt, från 
andra grupper afskildt helt. Ståndorterna med: deras, af ett 
sammanslutet helt bildade, vegetation utgöra med andra ord 
de enheter, hvilka närmast konstituera vegetationen i sin hel- 
het på ett område. För att erhålla en fullständig uppfatt- 
ning af floran i en trakt är kännedom af de inom den- 
samma förekommande ståndorterna och deras sammansättning 
således af nöden. I öfverensstämmelse med denna synpunkt 
har jag försökt lämpa den här ofvan lemnade framställvin- 
gen af Onega-Karelens vegetation. 
Allt efter ståndorternas lokalisering, beskaffenhet och 
sammansättning erhåller en landsträcka sin växtfysiognomi- 
ska prägel. Redan det relativa förhållande, som ståndorterna 
intaga till hvarandra, meddelar trakten ett särskildt utseende; 
på en ort kunna t. ex. vissa ståndorter förherska, ss. skogar, 
ängar, försumpningar, eller särskilda slag af dem, eller upp- 
träda i mer eller mindre jemn blandning. Några lokaler 
kunna, i följd af markens fysiska beskaffenhet!) eller kultur- 
förhållanden, saknas, hvilket isynnerhet är fallet inom mindre 
territorier. I och för sig äro de skiljaktigheter, som genom 
ståndorternas inbördes förhållanden uppkomma mellan områ- 
den, dock så att säga blott habituela. Vigtigare afvikelser 
1) Vi afse här uteslutande våra egna trakter; nordligare inverka jem- 
väl klimatförhållandena härutinnan. S 
