84 
blifvit förstörd. Af sådan orsak kan man i de fleste fall: 
från växtgeografisk synpunkt ej tilldela de genom kulturen 
framkallade karaktererna så stor betydelse som åt den ur- 
sprungliga vegetationen, hvilken är mindre föränderlig och 
trognare återgifver ett lands allmänna naturförhållanden, . 
Visserligen måste äfven odlingen rätta sig efter dessa, isyn- | 
nerhet efter klimatet, men, ss. derjemte beroende af menni- | 
skans vilja, behöfver den ej utsträcka sig till alla de, trak- | 
ter, der dess bedrifvande kunde försiggå. Om de odlade 
växterna tillmättes samma betydelse som de ursprungliga, 
kunde det derföre ofta hända, att vid uppställning och be- 
gränsning af områden tvenne närgränsande och till naturbe- 
skaffenheten likartade trakter blefve vidt afskilda, för att 
nhända åter förenas, då enahanda kultur- ; 
sig gällande i dem båda. Det vore emel- 
lertid i hög grad obefogadt att hänföra alla de af kulturen 
beroende lokalerna under samma kategori. Några, t. ex. 
åkrarna, äro ej allenast framkallade af menniskan, utan er- 
fordra för sin tillvaro ständigt hennes direkta medverkan; 
t. o. m. sjelfva vegetationens beståndsdelar, oafsedt de egent- 
liga kulturväxterna, äro för trakten till stor del mer eller 
mindre främmande och gå under, såsnart de undandragas | 
menniskans vård. Helt annat är förhållandet med de stånd- 
orter, hvilka, om också ursprungligen framkallade af kultur . 
ren, dock ej så direkt äro beroende af ständig omvårdnad. 
Hit höra s. k, fältbackar och naturliga ängar, jemte en del 
lundar och skogar. De på dessa lokaler förekommande väx: - 
terna utgöra mest verkliga representanter af sitt lands alster 
och återspegla således troget äfven dess naturförhållanden: | 
Man måste derför åtminstone i det närmaste likställa deras | 
vegetation med de ursprungliga lokalernas. | 
RAA 
