87 
blifvit tecknad, visar det sig först att skogarne i allmänhet 
här äro vackrare; tall- och granskogarnes vegetation är 
föga afvikande; i blandskogarne är den ymnigare och till 
sammansättningen stundom något afvikande (Lonicera coeru- 
lea). Större olikhet förete löfskogarne. Aspen är vida ym- 
nigare och bildar ofta större, rena bestånd. Vegetationen är 
rikare och yppigare, särdeles i de af asp bildade eller efter 
svedjande uppkomna skogarna; anmärkningsvärd är den ym- 
niga förekomsten af Rosa karelica (svedj.), den allm. Loni- 
cera coerulea (nära byar); vidare den ofta synnerligen rikliga 
gräsväxten (Calamagrostis sylvatica) och talrikheten af örter, 
bland hvilka några allmännare uppträda (Centaurea phrygia, 
sEgopodium, Trollius, m. fl.) och andra tillkomma (ss. Aqui- 
legia vulgaris, r.). — I ännu betydligare grad afvika lun- 
darne :genom sin stora tillgång på buskar (bl: a. den ymniga 
Rosa karelica och allm. Lonicera coerulea samt sälls. Coto- 
neaster) och örter; i detta afseende skilja sig isynnerhet de 
fuktiga dälderna, utom medelst sin yppiga vegetation, genom 
de ofta förekommande, för mellersta Finland främmande, Cir- 
sium oleraceum och Saussurea alpina. För öfrigt uppträda i 
lundarne en. mängd örter talrikare, ss. den ymniga Egopo- 
dium, de allmänna Centaurea phrygia, Trollius, Listera ovata, 
Viola mirabilis och temligen allmänna Polemonium coeruleum 
samt flerstädes förekommande Åsplenium crenatum, hvarjemte 
några nya tillkomma, ss. Selinum tataricum, Thalictrum 
aquuegicefolium äfvensom de redan nämnda arterna. 
Hvad de öppna markerna beträffar, synes vegetationen 
å de moartade platserna vara enahanda. På de torra fält- 
backarne varsnar man den förnämsta olikheten i de talrikt 
förekommande Leontodon hispidus och Galium mollugo; dess- 
utom tillkomma här några arter (Listera ovata spars., Gle- 
choma hederaceum, r.). Isynnerhet afvikande framstå de i 
