130 
finner man afsvedjade platser långt in i ödemarken; på de 
magrare ställena beklädes marken då af ymnig ljung, ur 
hvilken en och annan tallplanta mödosamt arbetar sig upp; 
på de bördigare höjderna deremot uppkomma ej sällan gan- 
ska vackra löf- eller blandskogar hvarjemte ställvis en fro- 
dig gräs- eller örtvegetation (Calamagr. sylv., Convallaria 
majalis) uppspirar. En ganska torftig vegetation erbjuda 
vattnen; sjöarnes stränder äro ganska sterila; samma är till 
en del fallet äfven med åarnes; dock afbrytes enformigheten 
och ödsligheten här ofta af grönskande ängar. 
Inom detta område anträffar man nog ofta af rullstens- 
grus bildade åsar eller moar. Men de äro ej här på långt 
när så förherskande, som i trakterna vid eller österom den 
senast anförda dalsänkningen. Detta östra område synes i 
stort utgöra ett jemt eller svagt sluttande, af vidsträckta 
försumpningar, lågmoar, sjöar och träsk intaget lågland, som 
uppbär spridda, större eller mindre höjder, bestående af 
moar, åsar eller kullar, nästan samtligen bildade af rull- 
stensgrus. Större delen af arealen intages kanske af för- 
försumpningarna, ur hvilka höjderna ofta uppstiga endast 
såsom obetydliga holmar eller dem de änder form af åsar 
genomskära och dymedelst bilda fasta bryggor, på hvilka 
det för vandraren blir möjligt att komma fram öfver de ofta 
oöfverstigliga mossarne. Dylika åsar påträffar man traktvis 
i mängd, löpande parallelt med hvarandra; flerstädes resa 
sig höga, branta, afrundade kullar. Med undantag af någon 
ås tyckas höjderna också här stryka i riktning från n.—$:; 
söderut mot Suoju-dalen antaga de dock en mer v.—o. direktion. 
På dessa med tallskogar beväxta marker är vegetationen 
mycket fattig och utgöres af enahanda växter, som allaredan 
(sid. 29) blifvit uppräknade för de torra moarna; vid byarne 
anträffas å fältbackarne något rikare vegetation. På låg- 
