190 
också invånare ansluter sig norra Tavastland otvifvelaktigt 
närmare till norra Savolaks än till södra Tavastland. — 
Ett ej obetydligt antal arter af nordiskt ursprung uppträda i 
de båda förra områdena utan att finnas i det sednare och ett 
ännu större antal sydligare arter, som i det sednare mer eller 
mindre allmänt förekomma, saknas endera helt och hållet 
inom de förra eller uppträda der endast mycket sällsynt. 
Ännu mera blir man öfvertygad om 'sanningen häraf, om man 
anställer en detaljerad jemförelse emellan de gemensamma 
arternas olika utbredning inom ofvananförda områden, i 
hvilket fall den större öfverensstämmelsen emellan de begge 
förstnämnde på det tydligaste framstår. 
Antalet af de i följande förteckning upptagne fanero- 
gamer och ormbunkar uppgår endast till 416 arter, ett tal som 
säkert genom fortsatta undersökningar kommer att betydligt 
ökas och gäller detta särskildt ruderatväxterna äfvensom öf- 
verhufvud växter förekommande på odlade ställen, hvilka jag 
kanske mer än tillbörligt försummade. — Af utmärktare 
arter må nämnas: Plleum alpinum L., Calamagrostis lappo- 
nica Hn., Carex tenwiflora Whinb., levirostris Fr., IEriopho- 
rum callithrix Cham., Lemna polyrrhiza L., Epipogium 
aphyllum Sw., Petasites frigida (L.), Erigeron Milleri Lund., 
Rosa karelica Fr., Botrychium lanceolatum (Gmel.) och Ser 
laginella spinulosa (L.). 
Mossorna åter uppgå till 232 arter. Ibland dessa finnes 
en för vetenskapen ny art: Fontinalis dichelymoides Tindb. 
från Piojärvi sjö 1 Wiitasaari, dessutom flere andra intresr 
”santare arter, ss. Hypnum erythrorrhizon B.S., rusciforme Neck. 
subpinnatum Lindb., badium Hn., Fontinalis gracilis Lindb., 
Polytrichum Swartzii Hno., Conostomum boreale Sw., Zygodon 
rupestris Lindb., Dieranum fragilifolium Lindb., Andrewa 
crassinervis Bruch. och Sphagnum Ångströmii Hun. 
Heate LineRyA ES 
