258 
Öd 
En i afseende å vextligheten afvikande karakter förete 
stränderna längs Muonio elf. Dessa utgöras delvis af vackra 
ängar med lundar af björk ; till större delen äro de dock steniga 
och skogbevexta eller ock slutligen på af närliggande myrar 
försumpade ställen intagne af Salices. På ängarne — nästan 
de enda trakten äger — anträffades vid uppresan allmänt 
blommande: Trollius, Caltha, Astragalus alpinus, Polemonium 
campanulatum, Rubus arcticus, Cornus, Trientalis, Linnea 
(b. bl.), Hierochloa borealis, Eriophorum capitatum och E. 
russeolum (båda sistnämnde på våtare ställen) samt i knopp 
Majanthemum, Solidago, m. H.” Steniga eller skogiga ställen. ; 
intogos af Pedicularis lapponica, Bartsia alpina, Pinguicui : 
vulgaris, Trientalis, Cornus, Veronica longifolia, Astragalus, 
Majanthemum, Tofjeldia, Parnassia, och ej sällan af Rho- 
diola rosea och Equisetum scirpoides samt någongång af 
Rubus castoreus, Viscaria alpina, Phaca frigida, Pedicularis 
Sceptrum-Carolinum, Viola biflora, Celoglossum, Corallor- 
rhiza och Salix hastata (minor). Samma vegetationsförhål- 
landen fortfara ännu i tallregionen; likväl blifva några arter, 
ss. Rubus castoreus, Rhodiola, Phaca frigida, Celoglossum, 
Viola biflora, Salix hastata allmännare och andra, ss. Oz 
digyna, Trisetum agrostideum och Juncus trifidus tillkom 
Slutligen några ord rörande de inom denna region t 
fintliga fjällarne. Med undantag af Ounastunturi, som uppr 
stiger till omkr. 2100 fots höjd öfver hafvet och några top: 
par på Pallastunturit äro de samtligen jemförelsevis låga och 
sakna förty öfverhufvud äfven högre fjällvexter. Sålunda 
finner man bland fanerogamerne endast Phyllodoce, Azalea 
procumbens, Arctostaphylos alpinus, Juncus trifidus (ymnig), 
”Sibbaldia procumbens? ") och Lycopodium alpinum; på Ou 
x 
) Efterföljande med citationstecken anförda arter grunda sig på 
A. J. Malmbergs uppgifter. 
