260 
något fuktig. Utom de redan nämnda arterne nedstiga hit 
Azalea procumbens, Arctostaphylos alpina, (Spherophora), 
Alectoria ochroleuca och Cetraria nigricans. På slutningarne 
får man se smärre aspar i mängd och stundom äfven vacker 
oröfre tallskog samt vid foten på gynsammare ställen frodig 
ek björk. — Såsom utmärkande för de öppnare momar- 
i na och höjderna uppträda vidare allmänt: Bcoeomyces rufus, 
B. placophyllus, "B. icmadophilus (friskare st.), flere Clado- 
nice, Cetraria, Platysma nivale, Solorina erocea, Psoroma, 
Lecidea uliginosa, L. decolorans, L. atrorufa, L. cumulata, 
L. alpestris t), Pannaria brunnea, Polytrichum piliferum och 
sparsammare Stereocaulon condyloideum, Pyrenopsis hamalea, 
Lecanora turfacea, L. mmiarea, L. castanea, Lecidea pezt- 
20idea, Dicranum alpestre, Buxbaumia aphylla, m. fl. I förbi 
nde må nämnas att af ofvanstående arter större delen 
mmer i granregionen på likartad ståndort. 
" Försumpningarne bestå mest af talrikt förekommande 
och of (ss. vid Karesuw'anto) ofantligt vidsträckta gungfly- 
artade mossar, bildade af Trichophorum cwspitosum och nå 
er T. alpinum med inblandade Eriophora (E. angu- 
stifolium, E. vaginatum och på fastare st. E. capitatum), 
Carices (C. rotundata, C. chordorrhiza, C. limosa, C. irrigua, 
C. laxza ete.) samt för öfrigt de för granregionen uppräknade 
mossarter jemte någon inblandad sällsyntare art, ss. H. tri 
farium, H. vernicosum, Meesea tristicha, Cinclidium. — Sphayg- 
num acutifolium börjar småningom förlora i betydenhet och 
bildar mera sällan ensam större mossar utom i förening med 
Dicrana, Hypna och öfriga Sphagna. — Af försumpade 
marker förekomma vidare grunda kärr- eller myraktiga stäl- 
len, helt och hållet skoglösa eller med gles och usel tall och 
+) Under detta namn inbegripes här och framdeles äfven I. stenolera 
och (förnäml) L. limosa. 
Så 
