264 
Orsaken torde kunna sökas dels i markens starkare kupering, 
dels i Sphagnas mindre ymniga förekomst. Visserligen äro 
dessa här inga sällsyntheter, tvärtom, flere arter ss. Sphag-: 
num Läindbergii, Sph. insulosum, Sph. rigidum och -Sph. 
strictum äro t. o. m. allmännare, men den i detta afseende 
mest betydande arten, Sph. acutifolium, uppträder här ej 
mera i så stora massor som inom barrskogsregionen. Man mär- 
Öker derföre vid vandring öfver försumpade marker alfven, 
bestående af sand, grus, sten eller lera ständigt framsticka 
och på hvilken Meesea uliginosa, Dissodon splachnoides, några 
Brya, Conostomum, Weissia acuta och Sphagnum rigidum 
samt några lefvermossor allmänt och Hypnum turgidum 
något sparsammare uppträda. — Såsom nyss nämndes min- 
skas här Sphagnum acutifolium; den ersättes af Hypna och 
Dicrana, förnämligast D. Schraderi och isynnerhet närmare 
fjällregionen D. elongatum, hvilken ensam ofta intager hulf- 
vudplatsen. 
Våta sluttande marker med täta FRAREbUSknge finnas 
öfverallt. 
Elfstränderne äro omgifna af iåga björkar eller intagne 
af ängar (med Carices och flere gräs: Aira coespitosä etc.) 
dn. eller ock slutligen bevuxne med ofta ogenomträngliga snår 
and Inom Fjällregionen, till hvilken man redan vid Nai 
makka efter uppstigandet af högst några hundra föt öfver 
elfdalen inkommer, finnes, ehuru af vidsträckt utbredning, 
inom Enontekis ej en enda punkt af större utsträckning, 
hvilken vore betäckt af evig snö, utan tillhöra fjällen samt- 
ligen den såkallade ”regio alpina”. Liksom inom björkregio- 
nen förekomma äfven här olikheter i vegetationen ju när 
mare till norska fjällryggen stället befinner sig. Under det 
att de i Wittanki- och Mukkavuoma-trakterne belägna fjällen 
