PA 
björkregionen synes emellertid föga eller inga verkliga skäl 
- förefinnas, åtminstone hvad Enontekis beträffar. På mycket 
torra och sterila marker visar sig väl tallens tillväxt klen 
och antager trädslaget på för vindar exponerade platser t. 
o. m. förkrympt form, men förhållandet återfinnes på lik- 
artade lokaler äfven i öfre granregionen, om ock i ringare 
skala, då de torra momarkerna här äro mindre förherskande 
än i tallregionen; under vanliga vilkor torde deremot skilj- 
aktigheterna i tillväxten vara föga betydliga. Vid Wähä- 
Niva, Hetta och andra ställen observerades nästan lika vackra 
tallskogar som vid Muonio; dessa uppträda föröfrigt allmänt 
på ifrågavarande område, de yttersta delarne måhända un- 
dantagna, och förläna härigenom traktens fysiognomi en 
från björkregionen vidt afvikande prägel; att dessutom den 
moss- och lafvegetation, tallskogen hyser, ej mer återfinnes i 
björkregionen behöfver knapt påpekas och densamma visar 
äfven på öfriga lokaler den största öfverensstämmelse med 
granregionens; tagas några af nordens vigtigaste vegetations- 
formationer, sumpmarkerna, i betraktande, så finna vi dessa 
här ungefär lika beskaffade som längre söderut, men i björk- 
regionen ansenligt förändrade; med tallens utbredning sam- 
manfaller tvenne vigtiga ståndortsväxter, ljungen och Ledum 
Palustre samt odlingen af Lappmarkens förnämsta sädeslag 
och kulturväxt: kornet. Huruvida i öfrigt tallregionen skall 
bibehållas som sjelfständig region gent emot de öfriga blir 
en annan fråga. Lägges vegetationen till grund för indel- 
ningen, så synes här endast tvänne med hvarandra jemnstälda 
regioner kunna särskiljas: skogs- och fjällregionerna, af 
hvilka den förra åter sönderfaller i björk- och barrskogs- 
regionen; barrskogsregionen slutligen kunde indelas i tall- 
och granregionen, af hvilken den s.k. ”öfre” (regio sylvatica 
superior) här finnes representerad. Ehuru kryptogram-floran 
