﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  2G. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  7 
  

  

  med 
  Poäocarxms 
  de 
  mest 
  betydande. 
  Franks 
  teori, 
  som 
  be- 
  

   traktar 
  den 
  endotrofiska 
  mykorrhizan 
  såsom 
  ett 
  slags 
  fångst- 
  

   apparat 
  för 
  svampar 
  och 
  växter 
  med 
  dylika 
  bildningar 
  såsom 
  

   mykofager, 
  jämförliga 
  med 
  insektätande 
  växter, 
  har 
  genom 
  

   Mac 
  Dougals, 
  Janses 
  och 
  P. 
  Grooms 
  undersökningar 
  blifvit 
  

   kullkastad. 
  Groom 
  och 
  Mac 
  Dougal 
  äro 
  ense 
  i 
  att 
  betrakta 
  

   äfven 
  den 
  endotrofiska 
  mykorrhizan 
  som 
  en 
  inrättning 
  för 
  att 
  

   upptaga 
  humus, 
  och 
  Janse 
  har, 
  såsom 
  förut 
  nämts, 
  sin 
  egen 
  

   teori 
  på 
  detta 
  område. 
  

  

  Hvad 
  den 
  ektotrofiska 
  mykorrhizans 
  fysiologi 
  beträffar, 
  

   står 
  vår 
  kunskap 
  ännu 
  på 
  samma 
  ståndpunkt, 
  som 
  den 
  bragts 
  

   genom 
  Franks 
  undersökningar 
  åren 
  1885 
  — 
  1892. 
  

  

  Föreliggande 
  uppsats 
  afser 
  endast 
  att 
  påvisa 
  förekomsten 
  

   af 
  mykorrhizor 
  äfven 
  i 
  de 
  arktiska 
  trakterna, 
  men 
  kan 
  icke 
  

   lämna 
  något 
  egentligt 
  nytt 
  till 
  kännedomen 
  om 
  försvamp- 
  

   ningens 
  betydelse. 
  Genom 
  Schlichts 
  (50) 
  och 
  Hövelers 
  (25) 
  

   undersökningar 
  i 
  norra 
  Tyskland 
  är 
  det 
  bekant, 
  att 
  endotro- 
  

   fiskt 
  försvampade 
  rötter 
  äro 
  en 
  ganska 
  vanlig 
  företeelse 
  hos 
  

   ängs- 
  och 
  skogsväxter, 
  och 
  Janse 
  (27) 
  har 
  visat 
  detsamma 
  

   hos 
  den 
  javanska 
  urskogens 
  växter; 
  af 
  75 
  undersökta 
  arter 
  

   visade 
  sig 
  icke 
  mindre 
  än 
  69 
  ega 
  mykorrhiza. 
  Däremot 
  

   finnas 
  i 
  litteraturen 
  endast 
  mycket 
  få 
  och 
  spridda 
  uppgifter 
  an- 
  

   gående 
  mykorrhizabildningar 
  i 
  arktiska 
  och 
  högalpina 
  trakter. 
  

  

  Frank 
  (13 
  pag. 
  250) 
  omnämner 
  bland 
  andra 
  arter 
  med 
  

   ektotrofisk 
  mykorrhiza 
  Salix 
  retusa 
  L. 
  från 
  1790 
  m. 
  och 
  

   SciUx 
  reticulafa 
  L. 
  från 
  2000 
  meters 
  höjd 
  på 
  Obertrtlbsee- 
  

   alperna 
  i 
  Schweiz. 
  Såsom 
  ett 
  bevis 
  för 
  att 
  rötterna 
  af 
  

   ericinccrna 
  äro 
  försvampade 
  äfven 
  under 
  mycket 
  olika 
  yttre 
  

   betingelser 
  ^^ttrar 
  Kerner 
  (32 
  pag. 
  239) 
  följande: 
  »Die 
  Wurzeln 
  

   des 
  Erdbeerbaumes 
  am 
  Strande 
  des 
  Mittelmeeres 
  sind 
  gerade 
  

   so 
  wie 
  die 
  Wurzeln 
  der 
  dem 
  Boden 
  aufliegenden 
  Rauschbeere 
  

   in 
  den 
  Hochalpen 
  mit 
  dem 
  Mycelmantel 
  ausgestattet.» 
  Sarauw 
  

   (49 
  pag. 
  214) 
  har 
  undersökt 
  Listera 
  cordata 
  (L.) 
  R. 
  Br. 
  och 
  

   CoraUiorrhiza 
  innata 
  R,. 
  Br. 
  från 
  Vest- 
  och 
  Ost-Grönland 
  och 
  

   funnit 
  deras 
  rötter 
  försvampade, 
  och 
  Grevillius 
  (18) 
  har 
  

   konstaterat 
  detsamma 
  med 
  rötterna 
  af 
  BotrycMum 
  * 
  horeale 
  

   Milde 
  från 
  Dovre 
  (Drivstuen 
  och 
  Jerkin) 
  och 
  från 
  Grönland 
  

   och 
  af 
  B. 
  Limaria 
  (L.) 
  Sw. 
  från 
  sistnämda 
  land. 
  

  

  Att 
  döma 
  af 
  dessa 
  litteraturuppgifter 
  är 
  sålunda 
  föga 
  

   bekant 
  angående 
  mykorrhizabildningar 
  hos 
  arktiska 
  växter, 
  

   och 
  föreliggande 
  uppsats 
  afser 
  därför 
  att 
  fylla 
  en 
  lucka 
  häruti. 
  

  

  