﻿8 
  HESSELMAN, 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  Arter 
  med 
  oktotroflsk 
  mykorrhiza. 
  

  

  Salix 
  polaris 
  Wahl. 
  

  

  Rotsystemet 
  hos 
  Salix 
  polaris 
  Wahl. 
  iitgöres 
  dels 
  af 
  en 
  

   ganska 
  kraftig, 
  grenig 
  hufvudrot, 
  dels 
  af 
  mycket 
  talrika 
  bi- 
  

   rötter, 
  som 
  utgå 
  från 
  de 
  i 
  marken 
  till 
  stor 
  del 
  dolda 
  skotten. 
  

   Af 
  absorptionsrötter 
  finnas 
  hos 
  de 
  flesta 
  individer 
  två 
  slag, 
  

   dels 
  långa 
  och 
  smala, 
  dels 
  korta 
  och 
  tjocka, 
  omspunna 
  af 
  svamp- 
  

   hyfer. 
  Angående 
  de 
  försvampade 
  rötternas 
  plats 
  i 
  hufvud- 
  

   rotsystemet 
  lämnar 
  det 
  material, 
  som 
  jag 
  haft 
  tillfälle 
  att 
  

   undersöka, 
  icke 
  tillräcklig 
  upplysning. 
  De 
  från 
  skotten 
  direkt 
  

   utgående 
  birötterna 
  blifva 
  vanligtvis 
  oförsvampade, 
  men 
  deras 
  

   sidogrenar 
  träda 
  oftast 
  i 
  förbindelse 
  med 
  svamphyfer. 
  Har 
  

   rotgrenen 
  redan 
  hunnit 
  att 
  växa 
  ut 
  ett 
  stycke, 
  innan 
  för- 
  

   svampningen 
  inträder, 
  är 
  den 
  förtjockad 
  endast 
  i 
  sin 
  yttersta 
  

   del; 
  har 
  däremot 
  detta 
  inträffat 
  tidigt, 
  är 
  hela 
  rotgrenen 
  

   kort 
  och 
  uppsvälld. 
  Mykorrhizorna 
  förmå 
  äfven 
  förgrena 
  sig, 
  

   hvilket 
  helst 
  tyckes 
  inträffa 
  inom 
  särdeles 
  humusrika 
  partier 
  

   i 
  marken, 
  och 
  därigenom 
  uppstå 
  korallika 
  rotsystem 
  med 
  

   korta, 
  tjocka 
  grenar. 
  De 
  oförsvampade 
  rötterna 
  äro 
  långa, 
  

   ogrenade 
  eller 
  fågreniga 
  och 
  utan 
  rothår 
  (se 
  för 
  öfrigt 
  bild 
  

   1. 
  Taf. 
  I). 
  

  

  Liksom 
  många 
  andra 
  arktiska 
  växter 
  är 
  Salix 
  jjolaris 
  

   AVahl. 
  ej 
  hänvisad 
  till 
  några 
  bestämda 
  lokala 
  förhållanden 
  

   för 
  sin 
  trefnad. 
  Den 
  förekommer 
  på 
  Spetsbergen 
  allmänt 
  å 
  

   mossklädda 
  sluttningar, 
  i 
  kärr 
  med 
  ÄnihU/stcgiuni- 
  och 
  Sphag- 
  

   wwm-arter, 
  på 
  rutmark 
  och 
  till 
  och 
  med 
  på 
  nästan 
  bart 
  grus. 
  

   I 
  senare 
  fallet 
  finnes 
  vanligen 
  i 
  Ät/-u-tufvans 
  omedelbara 
  

   närhet 
  ett 
  tunnt 
  bottenskikt 
  af 
  mossor 
  och 
  lafvar. 
  Såvidt 
  

   iakttagelserna 
  hittills 
  sträcka 
  sig, 
  finnas 
  försvampade 
  rötter 
  

   å 
  exemplar 
  från 
  dessa 
  olikartade 
  lokaler, 
  hvarvid 
  dock 
  är 
  

   att 
  märka, 
  att 
  mykorrhizornas 
  antal 
  i 
  förhållande 
  till 
  de 
  

   oförsvampade 
  absorptionsrötternas 
  kan 
  vara 
  rätt 
  olika, 
  så 
  

   att 
  på 
  humusfattigare 
  lokaler 
  de 
  senare 
  äro 
  öfvervägande. 
  

   Ofta 
  påträffar 
  man 
  Salix 
  polaris 
  Wahl. 
  med 
  mykorrhiza 
  på 
  

   lokaler, 
  där 
  man 
  vore 
  frestad 
  att 
  anse 
  humusbildningen 
  såsom 
  

   mycket 
  sparsam. 
  Såväl 
  181KS 
  års 
  svenska 
  polarexpedition 
  som 
  

   Gr. 
  SwENANDER 
  följande 
  är 
  insamlade 
  Saliccs 
  å 
  den 
  3'tterst 
  

   karga 
  och 
  steniga 
  terrängen 
  å 
  Beeren 
  Eiland 
  mellan 
  Fågel- 
  

  

  