﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  9 
  

  

  fjället 
  och 
  Monnt 
  Misery. 
  Vegetationen 
  är 
  där 
  till 
  ytter- 
  

   lighet 
  arm, 
  endast 
  här 
  och 
  där 
  finner 
  man 
  några 
  mer 
  enstaka 
  

   stånd 
  af 
  fanerogamer, 
  och 
  här 
  och 
  där 
  täckes 
  marken 
  af 
  

   mossor 
  och 
  lafvar. 
  De 
  på 
  dessa 
  lokaler 
  samlade 
  Salix-stanåen 
  

   ega 
  dock 
  talrika 
  mj^jorrhizor. 
  

  

  Salix 
  herbacea 
  L. 
  

  

  Utom 
  denna 
  kortgreniga 
  raykorrhizaform, 
  som 
  nyss 
  be- 
  

   skrifvits 
  hos 
  Salix 
  polaris 
  Wahl., 
  eger 
  S. 
  herbacea 
  L. 
  stundom 
  

   försvampade 
  rötter 
  af 
  en 
  i 
  såväl 
  morfologiskt 
  som 
  anatomiskt 
  

   hänseende 
  afvikande 
  byggnad. 
  Några 
  bland 
  de 
  af 
  fil. 
  kand. 
  

   G. 
  SwENANDER 
  insamlade 
  exemplaren 
  af 
  S. 
  herbacea 
  L. 
  utmärkte 
  

   sig 
  genom 
  låuga, 
  smala, 
  rikt 
  förgrenade 
  birötter, 
  som 
  utgingo 
  

   från 
  de 
  i 
  marken 
  framkrypande 
  skotten. 
  Till 
  färgen 
  voro 
  

   de 
  i 
  sprit 
  förvarade 
  rötterna 
  gråbruna 
  och 
  tycktes 
  för 
  blotta 
  

   ögat 
  vara 
  rikligen 
  försedda 
  med 
  rothår. 
  Vid 
  en 
  mera 
  ytlig 
  

   mikroskopisk 
  undersökning 
  visade 
  sig 
  dessa 
  rötter 
  vara 
  om- 
  

   gifna 
  af 
  en 
  ganska 
  mäktig 
  slida 
  af 
  svamphyfer, 
  och 
  de 
  rothårs- 
  

   liknande 
  bildningarna 
  befunnos 
  bestå 
  af 
  breda, 
  platta 
  band 
  

   af 
  parallelt 
  gående, 
  med 
  hvarandra 
  sammanfogade 
  hyfer. 
  

   Banden, 
  som 
  vid 
  basen 
  äro 
  bredast, 
  äro. 
  fastade 
  vinkelrätt 
  

   mot 
  rotens 
  längdriktning; 
  i 
  spetsen 
  förgrena 
  de 
  sig 
  dicho- 
  

   tomiskt, 
  och 
  de 
  frigjorda 
  hyferna 
  sluta 
  sig 
  tätt 
  intill 
  allehanda 
  

   jordpartiklar, 
  synnerligast 
  sådana 
  af 
  organiskt 
  ursprung. 
  En 
  

   liknande 
  lång- 
  och 
  smalgrenig 
  mykorrhizaform 
  har 
  Frank 
  (12 
  

   p. 
  .398) 
  en 
  gång 
  iakttagit 
  hos 
  boken 
  i 
  en 
  tryifelrik 
  trakt 
  i 
  

   södra 
  Hannover 
  (se 
  föröfrigt 
  bild 
  4. 
  Taf. 
  I). 
  Om 
  utbildningen 
  

   af 
  denna 
  mykorrhizaform 
  förorsakas 
  af 
  någon 
  särskild 
  svamp- 
  

   art 
  eller 
  af 
  vissa 
  yttre 
  förhållanden, 
  kan 
  icke 
  nu 
  af 
  gör 
  as. 
  

  

  Liksom 
  mykorrhizabildningen 
  icke 
  är 
  strängt 
  bunden 
  vid 
  

   några 
  bestämda 
  lokala 
  förhållanden, 
  är 
  den 
  heller 
  icke 
  in- 
  

   skränkt 
  till 
  någon 
  viss 
  del 
  af 
  arternas 
  utbredningsområde. 
  

   Genom 
  undersökning 
  af 
  /Sa^u-samlingen 
  i 
  riksmuseets 
  arktiska 
  

   herbarium 
  har 
  det 
  dessutom 
  kunnat 
  konstateras, 
  att 
  mykor- 
  

   rhizabildningen 
  är 
  en 
  ytterst 
  vanlig 
  företeelse 
  hos 
  de 
  arktiska 
  

   Äafo-formerna. 
  För 
  att 
  illustrera 
  detta 
  meddelas 
  här 
  en 
  

   förteckning 
  öfver 
  de 
  arter, 
  där 
  försvampade 
  rötter 
  iakttagits 
  

   jämte 
  uppgift 
  å 
  de 
  lokaler, 
  hvarifrån 
  de 
  undersökta 
  individen 
  

   härstamma. 
  I 
  de 
  fall 
  då 
  vid 
  undersökningen 
  negativa 
  resultat 
  

   erhöllos, 
  har 
  detta 
  ej 
  särskildt 
  antecknats, 
  emedan 
  orsaken 
  

  

  