﻿12 
  HESSELMAN, 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  Salix 
  taimurensis 
  Trautv. 
  v. 
  rotundifolia 
  Trautv. 
  

  

  ArJäisIca 
  Sibirien. 
  Jenisejs 
  mynning 
  (A. 
  N. 
  Lundström 
  

  

  1875). 
  

  

  Salix 
  polaris 
  AVaiil. 
  hör, 
  liksom 
  S. 
  alba 
  L 
  och 
  S. 
  fragiUs 
  

   L. 
  med 
  hänsyn 
  till 
  rotmeristemets 
  byggnad 
  till 
  Helia)dhus- 
  

   typen. 
  Rotspetsen 
  är 
  hos 
  en 
  oförsvampad 
  rot 
  utdraget 
  konisk; 
  

   rotmössan 
  består 
  af 
  5 
  — 
  6 
  cellager, 
  af 
  hvilka 
  de 
  yttre 
  äro 
  af- 
  

   döda 
  och 
  fyllda 
  med 
  garfämnesartade 
  ämnen. 
  Eedan 
  ett 
  litet 
  

   stycke 
  från 
  rotspetsen 
  äro 
  periblemets 
  celler 
  starkt 
  sträckta 
  i 
  

   rotens 
  längdriktning 
  (se 
  fur 
  öfrigt 
  bild 
  6 
  å 
  Taf. 
  II). 
  Svamp- 
  

   hyferna 
  förorsaka 
  mer 
  eller 
  mindre 
  vidtgående 
  förändringar 
  

   i 
  rotspetsens 
  form 
  och 
  de 
  unga 
  cellernas 
  storlek. 
  Bilden 
  7 
  

   (Taf. 
  II) 
  visar 
  en 
  rotspets, 
  som 
  är 
  starkt 
  påverkad 
  af 
  svamp- 
  

   hyferna; 
  rotspetsen 
  är 
  starkt 
  tillplattad 
  och 
  afrundad, 
  rot- 
  

   mössan 
  består 
  af 
  något 
  färre 
  cellager 
  än 
  i 
  en 
  vanlig 
  rot. 
  De 
  

   unga 
  barkcellerna 
  hypertrofieras 
  starkt 
  och 
  sträcka 
  sig 
  för- 
  

   nämligast 
  i 
  radiens 
  riktning. 
  Rotmössan 
  är 
  kortare, 
  därigenom 
  

   att 
  dess 
  celler 
  förr 
  utträda 
  ur 
  förbandet 
  med 
  epidermiscellerna 
  

   och 
  omslingras 
  af 
  svamphyferna. 
  Omedelbart 
  bakom 
  rotmössans 
  

   sista 
  celler 
  börja 
  hyferna 
  intränga 
  mellan 
  epidermiscellerna, 
  

   därigenom 
  att 
  de 
  förmå 
  upplösa 
  midtlamellens 
  pektinämnen. 
  

   Hyferna 
  slingra 
  sig 
  tätt 
  omkring 
  epidermiscellerna, 
  slutligen 
  

   bildande 
  en 
  tunn, 
  enskiktig, 
  pseudoparenkymatisk 
  slida, 
  som 
  

   omgifver 
  cellen 
  liksom 
  en 
  tuta, 
  i 
  det 
  att 
  väggen 
  intill 
  bark- 
  

   cellerna 
  lämnas 
  fri. 
  Svampen 
  inverkar 
  förmodligen 
  så 
  väl 
  

   rent 
  mekaniskt 
  som 
  genom 
  en 
  f3"siologisk 
  retning 
  på 
  de 
  af 
  

   hyferna 
  omslingrade 
  cellerna. 
  Tillväxten 
  hos 
  dessa 
  i 
  rotens 
  

   längdriktning 
  upphör 
  nästan 
  alldeles, 
  men 
  blir 
  desto 
  starkare 
  

   radielt 
  utåt. 
  Då 
  cellerna 
  blifvit 
  något 
  äldre, 
  äro 
  de 
  ej 
  längre 
  

   riktade 
  vinkelrätt 
  mot 
  rotens 
  längdaxel, 
  utan 
  snedt 
  bakåt 
  

   mot 
  rotens 
  bas, 
  bildande 
  med 
  mykorrhizans 
  tillväxtriktning 
  

   en 
  vinkel 
  af 
  omkring 
  45\ 
  På 
  ett 
  tvärsnitt 
  af 
  en 
  rot 
  ser 
  det 
  där- 
  

   för 
  ut, 
  som 
  om 
  svampen 
  växt 
  in 
  i 
  flera 
  cellager, 
  hvilket 
  dock 
  

   ej 
  är 
  fallet 
  (se 
  texthg. 
  1). 
  

  

  Barken, 
  som 
  består 
  af 
  två 
  — 
  tre 
  cellager, 
  beröres 
  ej 
  af 
  

   svamphyferna; 
  blott 
  någon 
  gång 
  observerar 
  man 
  några 
  celler 
  

   åtskilda 
  af 
  en 
  svamphyf. 
  Hypertrofien 
  af 
  cellerna 
  åtföljes 
  

   icke 
  af 
  någon 
  storlekstillväxt 
  af 
  kärnorna; 
  däremot 
  synes 
  

   försvampningen 
  inverka 
  på 
  ett 
  annat 
  sätt 
  på 
  dessa. 
  I 
  de 
  af 
  

  

  