﻿14 
  HESSELMÄN, 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  Betula 
  nana 
  L. 
  

  

  Bctula 
  nana 
  hör 
  till 
  Spetsbergens 
  sällsyntare 
  växter; 
  

   under 
  1898 
  års 
  expedition 
  insamlades 
  den 
  endast 
  på 
  den 
  gamla 
  

   lokalen 
  pä 
  Kolbay's 
  östra 
  strandsluttningar. 
  Den 
  växte 
  där 
  

   på 
  en 
  särdeles 
  humusrik 
  mark 
  tillsammans 
  med 
  Empdrum 
  

   nigrum 
  L., 
  Dri/as 
  ociopetala 
  L., 
  Salix 
  polaris 
  Wahl., 
  m. 
  fl. 
  

   Som 
  endast 
  herbarieexemplar 
  undersökts, 
  är 
  icke 
  mycket 
  att 
  

   säga 
  om 
  arten. 
  Sugrötterna 
  äro 
  tätt 
  omspunna 
  af 
  hyfer, 
  korta 
  

   och 
  tjocka, 
  och 
  någon 
  korallik 
  förgrening 
  tyckes 
  ej 
  inti^da. 
  

  

  Polygonum 
  viviparum 
  L. 
  

  

  Ektotrofiskt 
  försvampade 
  rötter 
  hafva 
  hittills 
  beskrifvits 
  

   endast 
  hos 
  iräd 
  eller 
  buskar 
  bland 
  nmentaceer 
  och 
  ahie- 
  

   taceer 
  samt 
  hos 
  de 
  saprof3^tiskt 
  lefvande 
  Monotropa 
  och 
  Sar- 
  

   codes. 
  Det 
  var 
  därför 
  ganska 
  öfverraskande 
  att 
  finna 
  denna 
  

   mykorrhizaform 
  hos 
  en 
  klorofyllförande 
  ört, 
  tillhörande 
  en 
  vidt 
  

   aflägsen 
  familj. 
  

  

  Rotsystemet 
  hos 
  ett 
  blommande 
  eller 
  eljest 
  fullt 
  utveck- 
  

   ladt 
  individ 
  af 
  Polygonum 
  viviparum 
  L. 
  består 
  af 
  ganska 
  

   långa, 
  cirka 
  0,4 
  mm. 
  tjocka 
  birötter, 
  som 
  utgå 
  mycket 
  talrikt 
  

   från 
  den 
  korta, 
  monopodiala 
  rotstocken. 
  Dessa 
  birötter 
  sakna 
  

   rothår, 
  träda 
  mera 
  sällan 
  i 
  förbindelse 
  med 
  svamphyfer, 
  men 
  

   de 
  från 
  dem 
  utgående 
  korta 
  och 
  m^^cket 
  fina 
  och 
  smala 
  sido- 
  

   grenarne 
  omvandlas 
  vanligen 
  till 
  mykorrhizor. 
  Dessa 
  fort- 
  

   sätta 
  en 
  tid 
  sin 
  tillväxt, 
  ernå 
  en 
  längd 
  af 
  5—7 
  mm., 
  men 
  

   förgrena 
  sig 
  icke. 
  Korallika 
  rotsystem, 
  som 
  annars 
  finnas 
  hos 
  

   de 
  flesta 
  växter 
  med 
  ektotrofisk 
  mykorrhiza, 
  utbildas 
  där- 
  

   för 
  aldrig 
  hos 
  Folygonum 
  viviparum 
  L. 
  De 
  unga 
  mykor- 
  

   rhizornas 
  färg 
  är 
  ljusgul, 
  de 
  äldres 
  brun-svart. 
  Rotsystemet 
  

   hos 
  denna 
  växt 
  är 
  i 
  mellersta 
  Sverige 
  enårigt; 
  i 
  september 
  

   månad, 
  då 
  bladen 
  och 
  blomskotten 
  börjat 
  vissna, 
  hafva 
  bi- 
  

   rötterna 
  så 
  väl 
  som 
  deras 
  försvampade 
  sidogrenar 
  börjat 
  

   multna, 
  men 
  redan 
  i 
  början 
  af 
  maj 
  finner 
  man 
  talrika 
  birötter 
  

   med 
  unga 
  i 
  tillväxt 
  stadda 
  mykorrhizor; 
  utvecklingen 
  af 
  

   det 
  nya 
  rotsystemet 
  börjar 
  därför 
  sannolikt 
  mycket 
  tidigt 
  

   på 
  våren. 
  Huruvida 
  rotbildniugeft 
  tillgår 
  på 
  samma 
  sätt 
  

   hos 
  arktiska 
  individ, 
  kan 
  på 
  det 
  tillgängliga 
  materialet 
  ej 
  

   med 
  säkerhet 
  afgöras, 
  men 
  det 
  synes 
  som 
  om 
  rötterna 
  hos 
  

   dessa 
  voro 
  fleråriga. 
  Mykorrhizabildningen 
  uppträder 
  tidigt 
  

   i 
  de 
  unga 
  individens 
  utveckling; 
  redan 
  sidogrenarne 
  till 
  de 
  

  

  