﻿BIIIANG 
  TILL 
  K. 
  SY. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  15 
  

  

  från 
  groddknopparne 
  utgående 
  birötterna 
  äro 
  försvampade 
  

   (se 
  bild 
  6 
  å 
  Taf. 
  I). 
  

  

  Foliigonum 
  viviparum 
  L. 
  uppträder, 
  åtminstone 
  på 
  Spets- 
  

   bergen, 
  under 
  m3'cket 
  olika 
  förhållanden. 
  Den 
  växer 
  helst 
  på 
  

   ganska 
  humusrika 
  lokaler, 
  såsom 
  på 
  fågelbergens 
  sluttningar, 
  

   där 
  den 
  ofta 
  mycket 
  frodiga 
  växtligheten 
  ger 
  upphof 
  till 
  ett 
  

   lager 
  af 
  multnande 
  organiska 
  rester; 
  icke 
  sällan 
  ser 
  man 
  den 
  

   växa 
  i 
  kärr, 
  där 
  Sphagnum- 
  och 
  Sphcerocephalus-tufYOY 
  eller 
  

   andra 
  mossor 
  gifva 
  upphof 
  till 
  humus. 
  Men 
  man 
  kan 
  också 
  

   påträffa 
  den 
  på 
  mera 
  karg 
  och 
  steril 
  mark, 
  såsom 
  på 
  Beeren 
  

   Eiland 
  på 
  sluttningarne 
  mot 
  Hvalrossbukten, 
  där 
  vegeta- 
  

   tionen 
  är 
  ytterst 
  gles 
  och 
  arm, 
  och 
  betingelserna 
  för 
  en 
  

   rikligare 
  humusbildning 
  saknas. 
  Ett 
  ganska 
  stort 
  antal 
  individ 
  

   från 
  de 
  mest 
  olikartade 
  lokaler 
  på 
  Spetsbergen 
  och 
  Beeren 
  

   Eiland 
  har 
  undersökts 
  och 
  städse 
  har 
  mykorrhiza-bildningen 
  

   visat 
  sig 
  riklig. 
  

  

  I 
  mellersta 
  Sverige, 
  särskildt 
  i 
  Stockholmstrakten, 
  är 
  

   Poh/gonum 
  viviparum 
  L. 
  ymnig 
  i 
  löfängar. 
  Den 
  växer 
  där 
  

   tillsammans 
  med 
  ConvaUaria 
  niajaUs 
  L., 
  Brimella 
  vidgaris 
  L., 
  

   Mimiex 
  Acefosa 
  L., 
  Bnhus 
  saxatilis 
  L., 
  Lusula 
  cmnpestris 
  (L.) 
  

   DC, 
  Anemone 
  neonorosa 
  L. 
  m. 
  fl., 
  och 
  det 
  öfversta 
  markskiktet 
  

   utgöres 
  där 
  af 
  en 
  genom 
  insekters 
  och 
  maskars 
  verksamhet 
  

   bildad 
  mullartad 
  humus; 
  på 
  dylika 
  platser 
  utvecklar 
  den 
  

   mycket 
  talrika 
  mykorrhizor. 
  

  

  Rötternas 
  försvampning 
  är 
  en 
  konstant 
  egenskap 
  hos 
  

   arten, 
  som 
  återfinnes 
  hos 
  individ 
  från 
  de 
  mest 
  skilda 
  delar 
  

   af 
  dess 
  vida 
  utbredningsområde. 
  Den 
  förekommer, 
  enligt 
  

   En(tLER 
  och 
  Prantl, 
  på 
  högalpina 
  ängar 
  i 
  Asien 
  och 
  Europa 
  

   samt 
  är 
  dessutom 
  cirkumpolärt 
  arktisk. 
  Nedanstående 
  lista 
  

   upptager 
  de 
  lokaler, 
  hvarifrån 
  genom 
  undersökning 
  af 
  sprit- 
  

   och 
  herbariematerial 
  mykorrhizabildning 
  kunnat 
  konstateras. 
  

   Det 
  visar 
  sig 
  af 
  denna, 
  att 
  arten 
  i 
  det 
  arktiska 
  och 
  subarktiska 
  

   området 
  genomgående 
  har 
  mykorrhiza 
  och 
  att 
  detsamma 
  synes 
  

   gälla 
  Europas 
  bergstrakter. 
  

  

  Beeren 
  Eiland. 
  Elias 
  sjö 
  samt 
  mellan 
  Fågelfjället 
  och 
  

   Monnt 
  Misery 
  (1898 
  års 
  svenska 
  polarexpedition) 
  jämte 
  flera 
  

   andra 
  lokaler 
  (Gr. 
  Swenander). 
  

  

  Spetsbergen. 
  Belsund, 
  Middle-Hook 
  (A. 
  G. 
  Natiiorst 
  

   1882), 
  Van 
  Keulen 
  bay 
  (1898 
  års 
  svenska 
  polarexpedition), 
  

   Green 
  Harbour 
  (J. 
  A. 
  Björling 
  1890), 
  Kolbay 
  (1898 
  års 
  

   svenska 
  polarexpedition), 
  Adventbay 
  (Th. 
  M. 
  Eries 
  1868 
  och 
  

  

  