﻿IG 
  HESSELMAX. 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  F. 
  R. 
  Kjellman 
  1872), 
  Kolonien 
  i 
  Isfjorden 
  (F. 
  R. 
  Kjellman 
  

   1872), 
  Prince 
  Charles 
  Foreland 
  (1898 
  års 
  svenska 
  polar- 
  

   expedition), 
  Wahlenbergsbay 
  (A. 
  J. 
  Malmgren 
  1868) 
  

  

  Kung 
  Karls 
  land. 
  Svenska 
  Förlandet 
  (1898 
  års 
  svenska 
  

   polarexpedition). 
  

  

  Nova 
  ja 
  Semlja. 
  Matotschkin 
  schar 
  (F. 
  R. 
  Kjellman 
  och 
  

   A. 
  N. 
  Lundström 
  1875 
  samt 
  O. 
  Ekstam 
  1891). 
  

  

  Arktiska 
  Sibirien. 
  Dicksons 
  hamn 
  (F. 
  R. 
  Kjellman 
  1878), 
  

   flera 
  punkter 
  vid 
  Lenafloden, 
  såsom 
  Bulun 
  70 
  43', 
  Kumach- 
  

   Sur 
  71^ 
  28' 
  och 
  Bulkur 
  (H. 
  Nilsson 
  1898). 
  

  

  Arktiska 
  Amerika. 
  Cumberland. 
  

  

  Grönland. 
  Knng 
  Oskars 
  hamn 
  (A. 
  Berlin 
  1883), 
  Igaliko- 
  

   fjorden 
  (Carl 
  Petersen 
  1880), 
  Julianehaab 
  (A. 
  Berlin 
  1883), 
  

   Kekertok 
  (J. 
  A. 
  Björling 
  1891). 
  

  

  Island. 
  Eskifjordnr 
  (H. 
  Strömfelt 
  1883). 
  

  

  Norge. 
  Lister 
  (Sv. 
  Murbeck 
  1884). 
  

  

  Sverige. 
  Lule 
  lappmark, 
  Lill-thokin 
  (Evald 
  Ährling 
  

   1859), 
  Kviokjock 
  (Cederstråhle 
  1856); 
  Jämtland, 
  Snasahögen 
  

   (E. 
  Ahlfvengren 
  1895); 
  Uppland, 
  flera 
  ställen, 
  såsom 
  Tibble 
  

   (S. 
  Almquist 
  1862), 
  Uppsala 
  (Fr. 
  Ahlberg 
  1880), 
  Vätö 
  sn 
  

   (H. 
  Hesselman 
  1899), 
  Blidö 
  sn 
  (P. 
  Borén 
  1895), 
  Stockholm, 
  

   Karlberg 
  och 
  Haga; 
  Södermanland, 
  Gustafsberg 
  (L. 
  Schlegel 
  

   1886) 
  och 
  Ornö 
  sn, 
  Kråkmora 
  (K. 
  Fr. 
  Thedenius 
  1869). 
  

  

  Mellersta 
  Europa. 
  Kärnten 
  (utan 
  närmare 
  angifven 
  lokal). 
  

  

  Polygonum 
  viviparum 
  L. 
  hör 
  liksom 
  P. 
  aniphibium, 
  L. 
  och 
  

   Fagopyrum 
  esculcntum 
  L. 
  — 
  den 
  förre 
  undersökt 
  af 
  EriksS(1n 
  

   (7), 
  den 
  senare 
  af 
  Janczewski 
  {2'o) 
  — 
  med 
  hänsyn 
  till 
  rotme- 
  

   ristemets 
  b^^ggnad 
  till 
  Helianthns-tyipen, 
  hvilken 
  såsom 
  bekant 
  

   innefattar 
  de 
  flesta 
  dikotyla 
  rötter. 
  Rotmössa 
  och 
  epidermis 
  

   hafva 
  sålunda 
  gemensam 
  bildningsväfnad, 
  af 
  Eriksson 
  kallad 
  

   dermacalyptrogen. 
  Innanför 
  denna 
  meristemgrupp 
  befinna 
  

   sig 
  plerom 
  och 
  periblem, 
  men 
  någon 
  bestämd 
  gräns 
  mellan 
  

   dessa 
  har 
  på 
  de 
  underscikta 
  snitten 
  icke 
  observerats. 
  Också 
  

   söker 
  ju 
  Schwendener 
  (51) 
  påvisa, 
  att 
  man 
  hittills 
  vid 
  åtskil- 
  

   jandet 
  af 
  dessa 
  väfnadsgrupper 
  alltid 
  något 
  konstruerat 
  och 
  

   att 
  någon 
  liestämd 
  gräns 
  knappast 
  låter 
  sig 
  ovillkorligen 
  fast- 
  

   ställas. 
  

  

  