﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD, 
  HANDL. 
  BAND 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  17 
  

  

  Emellan 
  de 
  från 
  rotstocken 
  omedelbart 
  utgående 
  birötterna 
  

   och 
  deras 
  sidogrenar 
  finnes 
  en 
  bestämd 
  skillnad 
  i 
  afseende 
  på 
  

   barkens 
  byggnad, 
  äfven 
  om 
  försvampning 
  icke 
  eger 
  rum. 
  Hos 
  

   de 
  förra 
  består 
  den 
  af 
  5 
  — 
  6 
  cellager, 
  hos 
  de 
  senare 
  af 
  endast 
  

   två. 
  Ett 
  tvärsnitt 
  af 
  en 
  ung 
  oförsvampad 
  sidorot 
  visar 
  där- 
  

   för 
  en 
  byggnad, 
  som 
  m3^cket 
  påminner 
  om 
  cricineernas 
  finare 
  

   sugrötter. 
  Innanför 
  den 
  storcelliga 
  epidermis 
  finnes 
  den 
  två- 
  

   skiktiga 
  barken, 
  hvars 
  inre 
  lager 
  är 
  utbildadt 
  som 
  endodermis, 
  

   hvilkeu 
  omgifver 
  den 
  smala 
  centralcylindern 
  (se 
  bild 
  5 
  å 
  

   tafl. 
  II). 
  

  

  De 
  yttre 
  cellagren 
  dö 
  mycket 
  snart 
  bort, 
  hos 
  sidorötterna 
  

   endast 
  för 
  så 
  vidt 
  försvampning 
  icke 
  inträder; 
  rötterna 
  äro 
  

   diarka 
  eller 
  tetrarka, 
  någon 
  tjocklekstillväxt 
  eger 
  ej 
  rum, 
  ej 
  

   heller 
  bildas 
  någon 
  kork, 
  utan 
  rötterna 
  skyddas 
  huf 
  vudsakligen 
  

   af 
  de 
  afdöda 
  yttre 
  cellagren 
  och 
  af 
  endodermis 
  (bilderna 
  3 
  — 
  

   4 
  å 
  tafl. 
  II). 
  

  

  Hyfmanteln 
  betäcker 
  helt 
  och 
  hållet 
  roten, 
  omgifvande 
  

   äfven 
  själfva 
  rotspetsen, 
  där 
  hyferna 
  ännu 
  äro 
  fria 
  från 
  hvar- 
  

   andra; 
  först 
  sedermera 
  bilda 
  de 
  en 
  parenkymatisk 
  slida 
  om 
  

   roten 
  (bild 
  1 
  tafl. 
  II). 
  Någon 
  större 
  förändring 
  i 
  rotspetsen 
  

   förorsakar 
  svampen 
  ej; 
  rotmössan 
  är 
  väl 
  utvecklad, 
  ungefär 
  

   lika 
  mäktig 
  som 
  hos 
  oförsvampade 
  rötter. 
  Enda 
  skillnaden 
  

   i 
  afseende 
  på 
  denna 
  är 
  att 
  de 
  redan 
  döda 
  cellerna 
  genom 
  

   svamphyfernas 
  inträngande 
  förr 
  aflägsnas 
  ur 
  sitt 
  förband 
  

   med 
  roten, 
  än 
  hvad 
  fallet 
  är 
  hos 
  vanliga 
  rötter. 
  Mellan 
  rot- 
  

   mössans 
  ännu 
  lefvande 
  celler 
  intränga 
  ej 
  hyferna, 
  först 
  när 
  

   dessa 
  dött, 
  växa 
  de 
  in 
  mellan 
  dem 
  intill 
  epidermiscellerna 
  

   och 
  tränga 
  in 
  mellan 
  dessa, 
  i 
  det 
  att 
  svampen 
  upplöser 
  pek- 
  

   tinämnena 
  i 
  midtlamellen. 
  De 
  angripna 
  cellerna 
  hypertro- 
  

   fieras 
  mycket 
  starkt, 
  men 
  växa 
  nästan 
  uteslutande 
  radielt 
  

   ut 
  ifrån 
  roten. 
  Barkcellerna 
  blifva, 
  åtminstone 
  så 
  länge 
  

   roten 
  lefver, 
  oberörda 
  af 
  svampen, 
  och 
  ej 
  heller 
  inväxa 
  hyfer 
  

   i 
  skiljeväggen 
  mellan 
  epidermis 
  och 
  barkceller. 
  

  

  Ett 
  tvärsnitt 
  af 
  en 
  mykorrhiza 
  (se 
  textfiguren 
  n:o 
  2) 
  

   visar 
  därför 
  ett 
  ganska 
  egendomligt 
  utseende. 
  Ytterst 
  finnes 
  

   en 
  ganska 
  tät 
  pseudoparenkymatisk 
  väfnad 
  af 
  svamphyfer, 
  

   hvars 
  mäktigbet 
  icke 
  så 
  litet 
  växlar; 
  den 
  bifogade 
  figuren 
  

   torde 
  dock 
  återgifva 
  det 
  vanligaste 
  förhållandet. 
  Ifrån 
  svamp- 
  

   manteln 
  inskjuta 
  mellan 
  cellerna 
  i 
  det 
  yttersta 
  cellskiktet 
  

   hyfer. 
  som 
  genom 
  täta 
  förgreningar 
  bilda 
  en 
  enskiktig 
  mantel 
  

   eller 
  kappa 
  omkring 
  hvarje 
  epidermiscell. 
  Det 
  angripna 
  cell- 
  

  

  2 
  

  

  