﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  NtO 
  2. 
  19 
  

  

  Ett 
  tangentialsnitt 
  genom 
  roten 
  visar, 
  huru 
  epidermis- 
  

   cellernas 
  sidoväggar 
  äro 
  omspunna 
  af 
  svamphyferna 
  (bilden 
  2 
  å 
  

   tafl. 
  Il); 
  hyfmembranerna 
  äro 
  ytterst 
  tunna, 
  och 
  någon 
  gräns 
  

   mellan 
  cellens 
  och 
  den 
  tillslutande 
  hyfens 
  väggar 
  har 
  icke 
  

   äfven 
  vid 
  mycket 
  starka 
  förstoringar, 
  kunnat 
  iakttagas. 
  Epi- 
  

   dermiscellerna 
  utfyllas 
  till 
  största 
  delen 
  af 
  en 
  garfämneförande 
  

   vakuol, 
  som 
  med 
  järnsalter 
  färgas 
  svartgrön. 
  Vid 
  fixering 
  

   i 
  krom-osmium-ättiksyra 
  eller 
  kromättiksyra 
  utfälles 
  garf- 
  

   ämnet 
  i 
  cellen 
  såsom 
  en 
  strukturlös 
  massa, 
  som 
  med 
  Heidenhains 
  

   hämatoxylin 
  färgas 
  rödgrå, 
  med 
  gentianaviolett 
  blågrå. 
  Cell- 
  

   kärnan 
  undantränges 
  af 
  vakuolen 
  och 
  pressas 
  in 
  emot 
  cell- 
  

   väggen 
  och 
  är 
  derför 
  böjd 
  och 
  krokig, 
  när 
  den 
  ligger 
  i 
  cellens 
  

   hörn 
  (se 
  bild 
  2 
  å 
  tafl. 
  II). 
  Man 
  skulle 
  vara 
  frestad 
  att 
  misstänka 
  

   cellkärnans 
  läge 
  förorsakadt 
  af 
  svampen, 
  men 
  så 
  kan 
  icke 
  gerna 
  

   vara 
  fallet, 
  ty 
  äfven 
  i 
  oangripna 
  celler 
  intager 
  den 
  ett 
  liknande 
  

   läge; 
  enda 
  skillnaden 
  mellan 
  cellkärnans 
  plats 
  i 
  en 
  fri 
  och 
  i 
  en 
  af 
  

   svamphyfer 
  omgifven 
  epidermiscell 
  är 
  den 
  att 
  i 
  den 
  förra 
  

   ligger 
  den 
  tryckt 
  mot 
  väggen 
  i 
  rotens 
  längdriktning, 
  i 
  den 
  

   senare 
  mot 
  de 
  radierande 
  väggarna. 
  Cellkärnorna 
  i 
  epidermis- 
  

   cellerna 
  ega 
  ett 
  fint 
  nät 
  af 
  linin 
  med 
  större 
  eller 
  mindre 
  

   kromatinkorn 
  samt 
  flera 
  relativt 
  små 
  nucleoli. 
  Svamphyfernas 
  

   kärnor 
  äro 
  mycket 
  tydliga, 
  ega 
  stora, 
  lätt 
  färgade 
  kroma- 
  

   tinkorn; 
  kärnorna 
  som 
  finnas 
  uti 
  hyferna 
  emellan 
  epidermis- 
  

   cellerna, 
  äro 
  tydligt 
  större 
  än 
  mantelhyfernas 
  och 
  färgas 
  i 
  

   allmänhet 
  något 
  starkare 
  af 
  hämatoxylin. 
  I 
  bark 
  och 
  epider- 
  

   misceller 
  hos 
  försvampade 
  rötter 
  ha 
  några 
  stärkelsekorn 
  icke 
  

   iakttagits, 
  uti 
  endodermis, 
  som 
  är 
  rätt 
  rik 
  på 
  garfämnen, 
  

   finnas 
  dock 
  sådana. 
  I 
  afseende 
  på 
  garfämnets 
  förekomst 
  finnes 
  

   icke 
  någon 
  skillnad 
  mellan 
  fria 
  och 
  försvampade 
  rötter; 
  redan 
  

   i 
  mycket 
  ungt 
  stadium 
  äro, 
  såsom 
  bilden 
  5 
  å 
  taflan 
  II 
  visar, 
  

   epidermiscellerna 
  garf 
  ämnesrika. 
  

  

  Ifrån 
  de 
  unga 
  mykorrhizornas 
  hyfmantel 
  utgå 
  af 
  tunna, 
  

   genomskinliga 
  och 
  klara 
  membraner 
  utmärkta 
  hyfer, 
  hvilkas 
  

   talrikhet 
  närmast 
  tyckes 
  bero 
  af 
  yttre 
  förhållanden; 
  finnas 
  

   några 
  förmultnade 
  blad 
  eller 
  dylikt 
  i 
  närheten 
  äro 
  de 
  mj^cket 
  

   rikliga, 
  men 
  eljes 
  kunna 
  de 
  vara 
  högst 
  sparsamma. 
  Hyferna 
  

   äro 
  rikt 
  förgrenade, 
  oregelbundet 
  krökta 
  och 
  böjda 
  samt 
  för- 
  

   sedda 
  med 
  s. 
  k. 
  »Schnallenverbindungen». 
  Hos 
  de 
  äldre, 
  redan 
  

   bruna 
  eller 
  svarta 
  mj^korrhizorna 
  ha 
  de 
  i 
  marken 
  utväxande 
  

   hyferna 
  ett 
  annat 
  utseende; 
  de 
  äro 
  mycket 
  gröfre 
  och 
  längre, 
  

   sakna 
  alltid 
  »Schnallenverbindungen:>, 
  och 
  deras 
  membraner 
  

  

  