﻿20 
  HESSELMAN, 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  äro 
  mörkbruna, 
  glatta 
  eller 
  vartiga. 
  Det 
  kau 
  derför 
  vara 
  

   fråga, 
  om 
  man 
  ej 
  hos 
  de 
  äldre 
  har 
  att 
  göra 
  med 
  en 
  annan 
  

   svampart 
  än 
  hos 
  de 
  yngre. 
  Möjligen 
  skulle 
  man 
  kunna 
  tänka 
  

   sig 
  saken 
  så, 
  att 
  hos 
  de 
  äldre 
  raykorrhizorna 
  innästlade 
  sig 
  

   en 
  främmande 
  svamp, 
  som 
  slutligen 
  fick 
  öfvertaget 
  och 
  lefde 
  

   saprofytiskt 
  på 
  den 
  försvampade 
  roten. 
  

  

  Dryas 
  octopetala 
  L. 
  

  

  Denna 
  buske 
  är 
  genom 
  sina 
  fasta, 
  läderartade 
  blad 
  och 
  

   genom 
  sitt 
  växsätt, 
  biologiskt 
  sedt, 
  närbeslägtad 
  med 
  ljung- 
  

   växterna, 
  hvilka 
  den 
  också 
  liknar 
  ej 
  så 
  litet 
  med 
  hänsyn 
  till 
  

   rots3'stemets 
  byggnad. 
  Detta 
  utmärker 
  sig 
  genom 
  en 
  mäktigt 
  

   utvecklad 
  hufvudrot, 
  som 
  eger 
  flere 
  starkare 
  grenar, 
  under 
  

   det 
  att 
  från 
  skotten 
  utgå 
  endast 
  få 
  och 
  svaga 
  birötter. 
  De 
  

   unga 
  absorptionsrötterna 
  äro 
  korta 
  och 
  tjocka 
  samt 
  rikt 
  för- 
  

   grenade, 
  de 
  yttre 
  spetsarna 
  äro 
  vanligen 
  omgifna 
  af 
  en 
  mer 
  

   eller 
  mindre 
  mäktig 
  svampslida, 
  bildad 
  af 
  med 
  hvarandra 
  

   tätt 
  förenade 
  hyfer 
  (se 
  bilden 
  5 
  å 
  tafl. 
  I). 
  I 
  det 
  yttre 
  

   morfologiska 
  visar 
  därför 
  mykorrhizan 
  hos 
  Dryas 
  octopetala 
  L. 
  

   större 
  öfverensstämmelse 
  med 
  ci(2)uliferernas 
  än 
  Folygonum 
  

   viviparums 
  och 
  de 
  arktiska 
  Salices'. 
  

  

  På 
  Spetsbergen 
  är 
  Dryas 
  octopetala 
  L. 
  en 
  af 
  de 
  allmännaste 
  

   växterna, 
  men 
  förekommer 
  dock 
  icke 
  på 
  så 
  olikartade 
  lokaler 
  

   som 
  Polyyonum 
  viriparinH 
  L. 
  och 
  Salix 
  polaris 
  Wahl. 
  I 
  all- 
  

   mänhet 
  växer 
  den 
  helst 
  där 
  redan 
  mossor, 
  lafvar 
  eller 
  andra 
  

   växter 
  gifvit 
  upphof 
  till 
  ett 
  humuslager, 
  men 
  man 
  ser 
  den 
  

   ock 
  på 
  mycket 
  naken 
  mark. 
  

  

  Någon 
  särskildt 
  rik 
  humusbildning 
  erfordras 
  ej 
  för 
  att 
  

   mykorrhiza 
  skall 
  utbildas, 
  och 
  några 
  exempel 
  torde 
  kunna 
  

   belysa 
  detta. 
  Pa 
  Hecla 
  Cove 
  vid 
  Treurenbergbay 
  på 
  Spets- 
  

   bergens 
  nordkust 
  finnes 
  en 
  ganska 
  vid 
  slätt 
  af 
  strandvallar. 
  

   Dessa 
  äro 
  ytterst 
  sterila, 
  endast 
  här 
  och 
  där 
  finnas 
  några 
  

   enstaka 
  fanerogamer, 
  såsom 
  saxifragor, 
  Cerastium 
  alpinum 
  L., 
  

   Oxyria 
  digyna 
  L., 
  Salix 
  polaris 
  Wahl., 
  Taraxacum 
  phymato- 
  

   carpum 
  Vahl., 
  Glyccria 
  Vahliana 
  Tn. 
  Fr., 
  Catahrosa 
  algifla 
  Fr. 
  

   m. 
  fl. 
  Vid 
  små, 
  en 
  eller 
  ett 
  par 
  dm. 
  höga 
  afsatser 
  i 
  terrängen 
  

   hade 
  af 
  vattnet 
  nedsköljts 
  lösare 
  förvittringsprodukter, 
  och 
  på 
  

   dessa 
  fanns 
  en 
  något 
  rikare 
  vegetation. 
  Ett 
  tunt 
  mosstäcke 
  be- 
  

   täckte 
  marken; 
  bland 
  fanerogamer, 
  som 
  där 
  förekommo, 
  märktes 
  

   Dryas 
  octopetala 
  L., 
  Salix 
  polaris 
  Wahl., 
  Pedicularis 
  hirsuta 
  L., 
  

  

  