﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  23 
  

  

  då 
  ej 
  blott 
  in 
  i 
  själfva 
  epidermislagret, 
  utan 
  ockupera 
  äfven 
  

   ■de 
  yttre 
  barkcellskikten; 
  ej 
  heller 
  nu 
  inträffar 
  hypertrofi 
  uti 
  

   de 
  af 
  hyferna 
  omvuxna 
  cellerna. 
  Till 
  de 
  innersta 
  cellerna 
  i 
  

   barken 
  intränger 
  ej 
  svampen, 
  och 
  centralcylindern 
  blir 
  alltid 
  

   oberörd 
  (se 
  bilderna 
  2 
  och 
  3 
  å 
  tafl. 
  III). 
  

  

  Hyfmantelns 
  tjocklek 
  är 
  ytterst 
  växlande; 
  stundom 
  består 
  

   den 
  af 
  blottnägrafå,pseudoparenkymatiskahyfskikt, 
  men 
  ibland 
  

   kan 
  den 
  utgöra 
  den 
  mäktigaste 
  delen 
  af 
  roten. 
  Ifrån 
  man- 
  

   teln, 
  som, 
  så 
  länge 
  roten 
  är 
  ung, 
  är 
  hvit 
  till 
  färgen, 
  utgå 
  

   mer 
  eller 
  mindre 
  talrika 
  hyfer; 
  dessa 
  hafva 
  vid 
  undersökning 
  

   af 
  individ 
  från 
  vidt 
  skilda 
  delar 
  af 
  det 
  arktiska 
  området, 
  

   såsom 
  Spetsbergen 
  och 
  ryska 
  Lappmarken, 
  visat 
  sig 
  ega 
  

   »Schnallen 
  »-förbindelser. 
  

  

  ■o 
  

  

  Återblick 
  på 
  den 
  anatomiska 
  strukturen 
  

   hos 
  de 
  undersökta 
  mykorrhizorna. 
  

  

  Ehuru 
  undersökningen 
  af 
  de 
  ektotr 
  ofiska 
  mykorrhizorna 
  

   omfattar 
  endast 
  ett 
  fåtal 
  arter, 
  visa 
  de, 
  jämte 
  en 
  del 
  gemen- 
  

   samma 
  drag, 
  intressanta 
  variationer. 
  Hvad 
  först 
  försvamp- 
  

   ningens 
  inverkan 
  på 
  rotspetsen 
  beträffar, 
  så 
  är 
  rotmössans 
  

   utbildning 
  hos 
  mykorrhizorna 
  anmärkningsvärd. 
  I 
  sitt 
  första 
  

   arbete 
  framhåller 
  Frank 
  (10), 
  att 
  rotmössan 
  degenereras 
  vid 
  

   försvampningen, 
  och 
  ännu 
  bestämdare 
  uttalar 
  sig 
  Noack 
  här- 
  

   öfver 
  (42); 
  enligt 
  honom 
  skulle 
  rotmössan, 
  såsom 
  öfverflödig, 
  

   reduceras 
  till 
  små 
  antydningar. 
  Jämföra 
  vi 
  de 
  här 
  lämnade 
  

   bilderna 
  af 
  rotspetsar 
  hos 
  försvampade 
  och 
  oförsvampade 
  

   rötter, 
  kan 
  man 
  ej 
  säga, 
  att 
  detta 
  gäller 
  de 
  undersökta 
  arterna. 
  

   Hos 
  Drijas 
  finnes 
  knappast 
  någon 
  skillnad 
  i 
  rotmössans 
  mäktig- 
  

   het 
  hos 
  båda 
  slagen 
  af 
  rötter, 
  och 
  detsamma 
  gäller 
  PoJijgonunr, 
  

   hos 
  Salix 
  polaris 
  består 
  den 
  af 
  något 
  färre 
  cellskikt, 
  men 
  

   är 
  ingalunda 
  reducerad; 
  den 
  enda 
  inverkan 
  svampen 
  utöfvar 
  

   är 
  att 
  rotmössan 
  på 
  grund 
  af 
  trycket 
  har 
  en 
  mera 
  hemi- 
  

   sfärisk 
  form 
  i 
  stället 
  för 
  den 
  koniska 
  hos 
  en 
  vanlig 
  rot. 
  

   I 
  detta 
  hänseende 
  öfverensstämma 
  mina 
  undersökningar 
  med 
  

   Mangin's 
  (3(i), 
  hvilken 
  opponerat 
  sig 
  mot 
  Noack 
  och 
  Frank. 
  Han 
  

   påstår 
  dock 
  därjämte 
  att 
  rotmössans 
  celler, 
  sammanpressade 
  och 
  

  

  