﻿24 
  HESSELMAN, 
  MTKORRHIZABILDNrNGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  tryckta 
  intill 
  epidermiscellerna, 
  skulle 
  betäcka 
  hela 
  den 
  för- 
  

   svampade 
  roten. 
  I 
  detta 
  hänseeden 
  afvika 
  hans 
  observationer 
  på 
  

   ciipuliferernas 
  mykorrhiza 
  från 
  mina 
  egna 
  på 
  Dryas, 
  Foh/gonntn 
  

   och 
  Salix. 
  För 
  så 
  vidt 
  jag 
  kunnat 
  finna, 
  gestalta 
  sig 
  rotmösse- 
  

   cellernas 
  öde 
  så, 
  att 
  då 
  de 
  vissna, 
  de 
  omgifvas 
  af 
  svamphyfer 
  

   och 
  sammanpressas 
  uti 
  hy 
  f 
  manteln, 
  h 
  var 
  est 
  man 
  finner 
  dem 
  

   såsom 
  starkare 
  färgade 
  partier 
  (se 
  bild 
  1 
  å 
  tafl. 
  II); 
  närmare 
  

   rotspetsen 
  kunna 
  de 
  då 
  och 
  då 
  befinnas 
  tryckta 
  mot 
  epidermis- 
  

   cellen 
  (se 
  bild 
  1 
  å 
  taflan 
  II), 
  men 
  skiljas 
  snart 
  från 
  dessa 
  

   genom 
  mellanväxande 
  hyfer. 
  

  

  Hos 
  Scdix 
  herhacea 
  L. 
  fanns 
  en 
  mykorrhizaform, 
  där 
  rotens 
  

   längdtillväxt 
  ej 
  hindras 
  af 
  svamphyferna; 
  intressant 
  är 
  det 
  

   därför 
  att 
  se, 
  att 
  hyferna 
  i 
  manteln 
  ej 
  bilda 
  en 
  parenkymatisk 
  

   väfnad, 
  utan 
  löpa 
  parallelt 
  med 
  roten; 
  det 
  tyckes 
  häraf, 
  

   som 
  om 
  orsaken 
  till 
  rotens 
  långsammare 
  tillväxt 
  delvis 
  skulle 
  

   vara 
  en 
  rent 
  mekanisk. 
  I 
  ett 
  hänseende 
  öf 
  verensstämma 
  my- 
  

   korrhizorna 
  med 
  gallbildningar; 
  hos 
  Salix 
  polaris 
  Wahl. 
  och 
  

   Folygonum 
  omspinnas 
  cellerna 
  af 
  hyfer, 
  medan 
  de 
  ännu 
  befinna 
  

   sig 
  på 
  meristematiskt 
  stadium, 
  hos 
  Dryas 
  däremot 
  först, 
  då. 
  

   de 
  blifvit 
  fullt 
  utvecklade. 
  Hos 
  de 
  förra 
  inträff'ar 
  hypertrofi 
  

   af 
  cellerna, 
  hos 
  den 
  senare 
  icke. 
  För 
  att 
  en 
  gallbildning,, 
  

   hvilken 
  som 
  bekant 
  består 
  uti 
  en 
  hypertrofi 
  af 
  celler 
  och 
  hela 
  

   väfnader, 
  skall 
  uppstå, 
  fordras, 
  att 
  angreppet 
  af 
  den 
  främ- 
  

   mande 
  organismen 
  skall 
  ske, 
  medan 
  väfnaderna 
  ännu 
  äro 
  

   mycket 
  unga; 
  för 
  hypertrofien 
  af 
  cellerna 
  i 
  en 
  mykorrhiza 
  

   tycks 
  gälla 
  samma 
  lag. 
  

  

  I 
  det 
  föregående 
  påvisades 
  en 
  stor 
  konstans 
  i 
  utbildning 
  

   af 
  mykorrhizor; 
  sålunda 
  egde 
  Bry 
  as 
  odopetala 
  L. 
  försvampade 
  

   rötter 
  ej 
  blott 
  inom 
  vidt 
  skilda 
  delar 
  af 
  det 
  arktiska 
  området 
  

   såsom 
  på 
  Spetsbergen 
  och 
  i 
  norra 
  Sibirien, 
  utan 
  äfven 
  i 
  

   Skandinavien, 
  på 
  Altai, 
  Alj)erna 
  och 
  Apenninerna. 
  Detta 
  

   kan 
  gifva 
  en 
  fingervisning, 
  om 
  huru 
  gammal 
  denna 
  före- 
  

   teelse 
  är. 
  Dryas 
  egde 
  förmodligen 
  redan 
  under 
  glacialtiden 
  

   sitt 
  nuvarande 
  utseende 
  och 
  växte 
  då 
  på 
  de 
  delar 
  af 
  Asiens- 
  

   eller 
  Europas 
  slätter, 
  som 
  icke 
  voro 
  nedisade 
  och 
  som 
  hade 
  

   ett 
  arktiskt 
  klimat. 
  När 
  sedan 
  isen 
  började 
  draga 
  sig 
  till- 
  

   baka, 
  stod 
  för 
  den 
  vägen 
  öppen 
  till 
  de 
  olika 
  bergstrakter^ 
  

   där 
  man 
  nu 
  finner 
  den. 
  Redan 
  innan 
  denna 
  vandring 
  började, 
  

   har 
  väl 
  sannolikt 
  mykorrhizor 
  funnits 
  hos 
  växten, 
  ty 
  det 
  är 
  

   utan 
  tvifvel 
  mindre 
  naturligt 
  att 
  tänka 
  sig, 
  att 
  arten 
  sedan 
  

   utbildat 
  sig 
  i 
  samma 
  riktning 
  och 
  förvärfvat 
  sig 
  desamma 
  

  

  