﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAXD 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  2. 
  25 
  

  

  nya 
  egenskaperna 
  ntom 
  dessa 
  vidt 
  skilda 
  områden 
  med 
  i 
  

   många 
  hänseenden 
  olika 
  lefnadsförhållanden. 
  Samma 
  slutsats 
  

   kan 
  man 
  draga 
  af 
  Volygonum 
  clviparums 
  utbredning.* 
  

  

  Dä 
  sålunda 
  helt 
  sannolikt 
  mykorrhizabildningen 
  är 
  ett 
  

   ytterst 
  gammalt 
  fenomen, 
  synes 
  det 
  mig 
  vara 
  ett 
  skäl 
  för 
  

   att 
  anse 
  försvampningen 
  af 
  rötterna 
  ega 
  någon 
  betydelse 
  

   för 
  växten 
  och 
  utesluta 
  tanken 
  på 
  ett 
  patologiskt 
  fenomen. 
  

  

  Arter 
  med 
  endotrofisk 
  mykorrhiza. 
  

  

  Ericiné-mykorrhiza. 
  

   Diapensia 
  lapponica 
  L. 
  

  

  I 
  biologiskt 
  hänseende 
  öfverensstämmer 
  Diapensia 
  lapponica 
  

   L. 
  i 
  mångt 
  och 
  mycket 
  med 
  ljungväxterna; 
  de 
  fasta, 
  läder- 
  

   artade, 
  öfvervintrande 
  bladen 
  och 
  den 
  kraftiga, 
  länge 
  lefvande 
  

   hufvudroten 
  förläna 
  den 
  en 
  habitus, 
  som 
  liknar 
  de 
  arktiska 
  

   ericinecrnas. 
  Om 
  diapfnsiacecrnas 
  anatomi 
  var 
  intill 
  senaste 
  

   tid 
  ej 
  mycket 
  kändt; 
  först 
  år 
  1897 
  publicerades 
  af 
  Grevel 
  

   (17) 
  en 
  uppsats 
  öfver 
  detta 
  ämne. 
  Endast 
  hos 
  Galax 
  aphylla 
  

   L. 
  undersöktes 
  rotsystemet, 
  som 
  här 
  närmast 
  intresserar 
  oss. 
  

   Det 
  utmärker 
  sig 
  genom 
  mycket 
  långa 
  och 
  smala 
  grenar 
  

   och 
  mycket 
  riklig 
  rothårsbildning, 
  som 
  dock 
  begynner 
  ett 
  

   långt 
  stycke 
  bakom 
  rotspetsen; 
  några 
  endofytiskt 
  lefvande 
  

   svamphyfer 
  funnos 
  ej 
  uti 
  rötterna 
  hos 
  det 
  undersökta 
  indi- 
  

   videt, 
  som 
  vuxit 
  uti 
  botaniska 
  trädgården 
  i 
  Heidelberg. 
  

  

  I 
  afseende 
  på 
  rötternas 
  byggnad 
  liksom 
  i 
  det 
  habituella 
  

   utseendet 
  af 
  viker 
  Diapensia 
  betydligt 
  från 
  Galax 
  och 
  närmar 
  

   sig 
  i 
  stället 
  ljungväxterna. 
  Sugrötterna 
  utmärka 
  sig 
  för 
  

   sin 
  betydliga 
  längd 
  och 
  sin 
  finhet, 
  rothår 
  saknas 
  och 
  epidermis- 
  

   cellernas 
  ytter- 
  och 
  mellanväggar 
  äro 
  mycket 
  starkt 
  för- 
  

   tjockade. 
  Uti 
  den 
  tjocka 
  yttermembranen 
  kan 
  man 
  urskilja 
  

   trenne 
  skikt, 
  nämligen 
  en 
  tunn 
  kuticula 
  samt 
  en 
  i 
  tvänne 
  

   lager 
  uppdelad 
  cellulosavägg. 
  En 
  liknande 
  cellväggsbyggnad 
  

   eger 
  enligt 
  .Janse's 
  undersökningar 
  {2&) 
  en 
  Vaccinium-axt 
  på 
  

   Java. 
  

  

  Omkring 
  de 
  fina 
  sugrötterna 
  slingra 
  sig 
  hyfer, 
  som, 
  då 
  

   de 
  äro 
  talrikare, 
  kunna 
  bilda 
  en 
  tunn 
  mantel 
  omkring 
  roten. 
  

  

  * 
  Om 
  de 
  arktiskt-alpina 
  arternas 
  ursprung 
  se 
  f. 
  ex. 
  Nathorst 
  (41). 
  

  

  