﻿32 
  HESSELMAN, 
  MYKORRHIZABILDNINGAR 
  HOS 
  ARKTISKA 
  VÄXTER. 
  

  

  Warming 
  (53 
  p. 
  48 
  — 
  51) 
  behandlar 
  i 
  ett 
  särskildt 
  kapitel 
  

   jordmånen 
  i 
  Grönlands 
  ljunghedar. 
  I 
  detta 
  hänseende 
  råder 
  

   en 
  stor 
  likhet 
  med 
  den 
  europeiska 
  ljungheden; 
  marken 
  består 
  

   af 
  en 
  torr, 
  mager 
  och 
  svartaktig 
  sand. 
  Humusbildningen 
  

   är 
  ganska 
  sparsam, 
  beroende 
  dels 
  därpå 
  att 
  vegetationen 
  är 
  

   föga 
  rik, 
  dels 
  därpå 
  att 
  bladen 
  länge 
  sitta 
  kvar 
  pä 
  växterna. 
  

   En 
  del 
  växtdelar 
  föras 
  bort 
  af 
  vinden, 
  men 
  något 
  samlar 
  sig 
  

   omkring 
  de 
  nedre 
  grenarne 
  och 
  bildar 
  där 
  humus. 
  Af 
  ett 
  

   visst 
  intresse 
  är 
  Rink's 
  iakttagelse, 
  att 
  hedens 
  buskar 
  och 
  

   andra 
  växter 
  icke 
  så 
  mycket 
  växa 
  i 
  egentlig 
  jord, 
  som 
  i 
  en 
  

   tät 
  väfnad 
  af 
  döda 
  växtdelar. 
  Humusbildningen 
  i 
  ljungheden 
  

   kan 
  med 
  ett 
  från 
  P. 
  E. 
  Muller 
  lånadt 
  uttrj^ck 
  betecknas 
  

   som 
  ;en 
  T0rvedannelse 
  paa 
  det 
  terre». 
  Torfbildningen 
  är 
  

   stundom 
  så 
  rik. 
  att 
  den 
  användes 
  till 
  bränsle.* 
  Kihlman 
  (33 
  

   pag. 
  6 
  — 
  16) 
  skildrar 
  från 
  Kola-halfön 
  flera 
  slag 
  af 
  torf 
  eller 
  torf- 
  

   artad 
  humus, 
  bildad 
  på 
  torra 
  platser, 
  såsom 
  FnqiefriDu-toTi 
  irån 
  

   kusten, 
  bestående 
  af 
  ett 
  amorft 
  detritus 
  af 
  affall 
  från 
  denna 
  

   växt 
  jämte 
  massor 
  af 
  frön 
  och 
  grenar. 
  På 
  de 
  höga. 
  vindöppna 
  

   platåerna 
  utgöres 
  hufvudmassan 
  af 
  vegetationen 
  af 
  ris 
  (JBetnla 
  

   nana 
  L., 
  Empetrum 
  nigrum 
  L., 
  Ardostaphiilos 
  alpina 
  (L.) 
  

   Spreng.), 
  som 
  gifva 
  upphof 
  till 
  en 
  torf 
  af 
  föga 
  mäktighet. 
  

  

  Under 
  1898 
  års 
  svenska 
  expedition 
  insamlades 
  jordprof 
  

   från 
  mänga 
  olika 
  lokaler 
  af 
  D:r 
  Gunnar 
  Andersson. 
  För 
  

   att 
  undersöka 
  humushalten 
  ställde 
  han 
  dessa 
  till 
  min 
  dispo- 
  

   sition, 
  och 
  några, 
  från 
  mera 
  växtrika 
  lokaler, 
  uttogos 
  för 
  * 
  

   detta 
  ändamål. 
  De 
  lufttorra 
  profven, 
  hvilkas 
  vikt 
  växlade 
  

   mellan 
  3 
  och 
  10 
  gram 
  upphettades 
  i 
  en 
  torkugn 
  till 
  110' 
  ä 
  115' 
  C, 
  I 
  

   tills 
  konstant 
  vikt 
  erhölls, 
  hvarefter 
  de, 
  på 
  så 
  sätt 
  befriade 
  från 
  

   hygroskopiskt 
  vatten, 
  glödgades 
  i 
  en 
  platinadegel 
  tills 
  full- 
  

   ständig 
  föraskning 
  inträdt.** 
  

  

  Angående 
  profven 
  har 
  doktor 
  Andersson 
  välvilligast 
  

   meddelat 
  mig 
  följande. 
  

  

  »Bland 
  de 
  ganska 
  talrika 
  jordprof, 
  som 
  hemförts, 
  kunna 
  

   såsom 
  exempel 
  anföras 
  följande, 
  representerande 
  tväune 
  af 
  de 
  

   viktigaste 
  marktyperna 
  på 
  Spetsbergen, 
  nämligen 
  å 
  ena 
  sidan 
  

   morän- 
  och 
  rasmarker, 
  hvilka 
  i 
  väsentliga 
  afseenden 
  öfverens- 
  

   stämma, 
  och 
  å 
  andra 
  dclfaniarJicr, 
  hvilka 
  intaga 
  vidsträckta 
  

   områden 
  i 
  fjordarnes 
  och 
  fjälldalarnes 
  inre. 
  

  

  * 
  Se 
  äfven 
  Holst 
  (24\ 
  som 
  meddelar 
  analyser 
  af 
  olika 
  torfslag. 
  

   ♦* 
  Vid 
  konstaut-vägningeu 
  auväiides 
  vägflaskor 
  för 
  att 
  hindra 
  profven 
  att 
  

   upptaga 
  vatten 
  ur 
  luften. 
  

  

  