﻿4 
  J. 
  HULTING, 
  DALSLANDS 
  LAFVAR. 
  

  

  (Sunnanå 
  — 
  riksgränsen), 
  därefter 
  Bergslagsbanan 
  och 
  slutligen 
  

   kom 
  därtill, 
  är 
  1895, 
  Uddevalla 
  — 
  Lelängenbanan.^ 
  

  

  Landskapet 
  är 
  i 
  det 
  stora 
  hela 
  bergigt 
  (ungefär 
  ^^/i2 
  är 
  

   bergland). 
  Men 
  alldenstund 
  det 
  gifves 
  många 
  undantag 
  där- 
  

   ifrån, 
  torde 
  den 
  indelning, 
  som 
  C. 
  G. 
  Myrin 
  omnämner 
  i 
  sitt 
  

   arbete^ 
  om 
  Dalsland, 
  här 
  kunna 
  med 
  fördel 
  användas. 
  Längst 
  

   ned 
  i 
  sydost 
  möter 
  oss 
  då 
  Dalhoslätten, 
  som 
  hufvudsakligen 
  

   består 
  af 
  Sundals 
  härad. 
  Denna 
  bygd, 
  som 
  upptager 
  ungefär 
  

   landskapets 
  halfva 
  bredd, 
  begränsas 
  söderut 
  af 
  Bohuslän, 
  i 
  

   öster 
  af 
  Vänern, 
  i 
  vester 
  af 
  Kroppefjäll 
  och 
  i 
  norr 
  af 
  Dals- 
  

   lands 
  bergstrakt. 
  Dalboslätten, 
  en 
  gammal 
  sjöbotten 
  från 
  

   den 
  tid, 
  då 
  Vänerns 
  vågor 
  planterade 
  murgrönan 
  på 
  Kroppe- 
  

   fjäll», 
  ^ 
  är 
  den 
  bördigaste 
  och 
  mest 
  befolkade 
  delen 
  af 
  land- 
  

   skapet. 
  Innanför 
  Dalboslätten 
  sträcker 
  sig 
  utmed 
  Bohusläns- 
  

   gränsen 
  Valhotrakfen, 
  en 
  gammal 
  säterbygd, 
  hvilken 
  i 
  norr 
  

   går 
  upp 
  mot 
  Stora 
  Le. 
  Den 
  har 
  stor 
  rikedom 
  på 
  berg. 
  sko- 
  

   gar, 
  ljunghedar 
  och 
  kärrtrakter, 
  men 
  äj* 
  dock 
  i 
  det 
  stora 
  hela 
  

   en 
  mera 
  ödslig 
  nejd. 
  »Trakten 
  ser 
  instängd 
  och 
  otretiig 
  ut», 
  

   säger 
  också 
  Myrin. 
  Ed 
  gör 
  dock 
  därifrån 
  ett 
  lysande 
  un- 
  

   dantag. 
  

  

  Norr 
  om 
  Dalboslätten 
  möter 
  oss 
  Dalslands 
  bergstrakt, 
  

   som 
  upptager 
  största 
  delen 
  af 
  Vedbo 
  härad, 
  vestra 
  och 
  södra 
  

   delarna 
  af 
  Tössbo 
  härad 
  samt 
  norra 
  och 
  vestra 
  delarna 
  af 
  

   Nordals 
  härad. 
  Denna 
  bygd 
  äger 
  en 
  synnerligen 
  rik 
  fanero- 
  

   gamvegetation. 
  Som 
  exempel 
  härpå 
  vilja 
  vi 
  endast 
  nämna 
  

   Orchis 
  mascula, 
  Genista 
  germanica, 
  Sorhus 
  aria 
  och 
  PotentiUa 
  

   rupestris. 
  Det 
  är 
  också 
  denna 
  del 
  af 
  landskapet, 
  som 
  har 
  så 
  

   mycket 
  att 
  bjuda 
  på 
  i 
  fråga 
  om 
  en 
  storslagen 
  natur. 
  Sådana 
  

   öfverdådigt 
  vackra 
  naturscenerier, 
  som 
  här 
  finnas 
  på 
  mänga 
  

   ställen, 
  t. 
  ex. 
  i 
  Animskog, 
  vid 
  Laxsjön, 
  Håfverud, 
  Iväg 
  och 
  

   Upperud, 
  ha 
  ej 
  många 
  landskap 
  att 
  uppvisa. 
  Det 
  är 
  också 
  

   denna 
  trakt, 
  som 
  inom 
  sitt 
  område 
  äger 
  Dalformationen. 
  

   Förutom 
  en 
  stor 
  rikedom 
  på 
  skog, 
  barrskog 
  såväl 
  som 
  löfskog, 
  

   något 
  som 
  gifvit 
  anledning 
  till 
  flera 
  ortnamn, 
  såsom 
  Anim- 
  

   skog, 
  Tisselskog, 
  Fröskog 
  och 
  Edsleskog, 
  finnes 
  det 
  också 
  i 
  

   denna 
  trakt 
  en 
  stor 
  mängd 
  s. 
  k. 
  ädla 
  löfträd, 
  som 
  ej 
  bilda 
  

   skogar, 
  såsom 
  alm, 
  ask, 
  hassel, 
  lönn 
  och 
  lind. 
  

  

  ^ 
  Se 
  mera 
  härom 
  i 
  min 
  uppsats 
  Uddevalla- 
  — 
  Lelångonbauan 
  i 
  Svenska 
  

   Turistföreningens 
  Årsskrift 
  för 
  år 
  ISiul, 
  pag. 
  51I 
  etc. 
  

  

  * 
  Anmärkningar 
  om 
  "Wfrnilands 
  orb 
  Dalslands 
  Vegetation 
  af 
  CLAiis 
  GuST. 
  

   Myrin. 
  Kongl. 
  Vet.-Ak:s 
  Handlingar 
  för 
  1881. 
  Stockholm 
  LS32. 
  

  

  * 
  C. 
  G. 
  MvRiN 
  i 
  ofvanuäinuda 
  arbete, 
  p. 
  20;'). 
  

  

  